FEATURE
GEORGE BEST

Sparket,
banned,
jailed:
George
Best etter Manchester United

Ikonets exit fra Old Trafford i en alder av 27 år banet vei for et tiår med globetrottere og dramatikk, da alle prøvde å signere den tidligere Ballon d'Or-vinneren... med blandet resultat

Ord Josh Pennington

52 Juli 2025 FourFourTto

"Jeg vet hva jeg kan forvente av George Best."
Noen uttalelser er forutbestemt til å gjøretil å få den som sier dem til å se tåpelig ut fra det øyeblikket de forlater leppene. Den 4. september 1976 var det Lindsay Parsons' tur til å oppleve det. Bristol Rovers' trofaste back snakket med pressen i forkant av lagets andredivisjonskamp mot Fulham på et utsolgt Craven Cottage - mer enn 21 000 tilskuere, dobbelt så mange som gjennomsnittet, hadde møtt opp for å overvære den tidligere Ballon d'Or-vinnerens debut.
"Jeg har spilt mot ham før, mot Manchester United", fortsetter Parsons. "Jeg har aldri hatt noe kompleks over ham, og jeg kommer ikke til å begynne med det nå. Jeg kommer til å ta ham ut av kampen.
"Det blir ingen drømmedebut for George Best."
Det tok bare 71 sekunder for Fulhams nye superstjerne å få sin frekke markør til å se dum ut, da han krøllet et utsøkt frispark rundt Rovers-muren og inn i mål med uanstrengt klasse mens tilskuerne fortsatt var på vei gjennom turnstiles. Det skulle ende opp med å bli kampens eneste mål kampens eneste mål, men i de resterende 89 minuttene Best fikk Parsons og lagkameratene til å danse etter hans pipe, som for å understreke hvor feilplassert forsvarsspillerens selvtillit hadde vært. En skulderbevegelse sendte Rovers-spillerne den ene veien, en pasning den andre, og en finte av en pasning brakte dem tilbake igjen, alt sammen mot et bakteppe av "ooh"- og "aah"-rop fra forbløffede Cottagers som ikke helt kunne tro på lykken.
Bests prestasjon i Fulham-debuten reiste et oppsiktsvekkende spørsmål som dominerte tabloidavisenes baksider neste morgen. Hvordan kunne dette fotballikonet fotballikonet - en av verdens største spillere gjennom tidene, og fortsatt bare 30 år gammel - spille i andredivisjon?
I dag, når i dag, når folk minnes magien til Manchester United, husker de ham i den ikoniske nr. 7-trøya, akkurat som han fortsatt står som statue utenfor Old Trafford. De husker sannsynligvis hans raske vei til verdensstjerne og målet mot Benfica i europacupfinalen i 1968, året da han ble kåret til Europas beste spiller. De husker kanskje også at han scoret seks mål i én kamp: 8-2-seieren over Northampton Town i FA-cupen.
De fleste husker George Best fra 1960-tallet, men det var bare første del. Gjennom 70-tallet og begynnelsen av 80-tallet var den andre delen av Bests karriere like bisarr og kaotisk som den første var mirakuløs.
I løpet av et tiår spilte Best for en mengde klubber over hele verden, ble sparket av noen, forlot andre, ble trukket for retten av én og fikk et verdensomspennende spilleforbud av FIFA. Det var en syklisk fortelling om briljans, håp og selvsabotasje, og få kunne ta øynene fra den.
QUE SERA, SERA, SERA...
"Han kom aldri for sent til trening - han gikk aldri glipp av den - og han var også en god trener", sier Bests tidligere lagkamerat i Manchester United, Willie Morgan. "Hans undergang startet da han fikk bygget det fordømte huset."
Sommeren 1970 flyttet Best ut av sitt beskjedne rom med kost og losji hos Mary Fullaways hus i Manchester-forstaden Chorlton manchester-forstaden Chorlton-cum-Hardy. Han hadde bodd hos morsfiguren siden han flyttet til United fra Belfast som 15-åring, og gjennom hele sin vei mot toppen, men nå flyttet han inn i sitt første eget hjem - et hjem som var mer passende for hans kjendisnivå.
Den spesialbygde luksus ungkarboligen, som han kalte Que Sera, var fullpakket med smarthusutstyr som var langt forut for sin tid, og ble sagt å være et av de mest berømte modernistiske designene i landet. Den ble også ansett som katalysatoren for eierens oppløsning.
Bygningen hadde liten eller ingen sikkerhet og vinduer fra gulv til tak rundt seg, og Best opplevde at han bodde i en gullfiskbolle til 35 000 pund, mens folkemengdene stimlet sammen utenfor. Problemet - som ble forsterket av det faktum at de automatiske gardinene ble utløst av flyene på Manchester Airport, slik at turistene kunne se Manchester Uniteds toppscorer på soverommet sitt - fikk ham til å søke en flukt. Han søkte tilflukt fra sitt eget hjem i byens barer og klubber, og en spiral av tapte treningsøkter, disiplinærstraffer og offentlig kritikk begynte.
"Jeg vet ikke hva som er galt med gutten", sa manageren hans, Matt Busby, til journalister etter den første hendelsen. Det skulle bli mange flere under hans etterfølgere, Frank O'Farrell og Tommy Docherty. Nyttårsdag 1974 spilte Best sin siste kamp for klubben: et ufortjent 3-0-tap for QPR.
Han var bare 27 år gammel, men etter hvert som tiden gikk etter den kampen på Loftus Road, begynte fansen å tvile på om de noen gang ville få se ham på en fotballbane igjen. I nesten to år tilbrakte en av verdens mest talentfulle idrettsutøvere sin beste livet som pensjonert fotballspiller i Spania i Spania, og insisterte på at han var ferdig for godt. Den eneste fotballen han spilte, var en håndfull kamper for Jewish Guild i Sør-Afrika, for 11 000 pund, og et par vennskapskamper for Dunstable Town, som ikke spilte i ligaen.
Best var hele tiden registrert i Manchester United og trengte trengte klubbens tillatelse til å spille. Hans langvarige tilknytning etterlot et visst håp om en retur - håp, men ikke mye forventning. Likevel var det ingen som kunne ha forutsett hva som skjedde videre.
Vennskapskampene i Dunstable - en tjeneste for manageren Barry Fry, en tidligere lagkamerat i Manchester Uniteds ungdomssystem - hadde tent en ild i Best, og han kunngjorde for hele verden at han skulle gjøre comeback. Det skulle imidlertid ikke bli med De røde djevlene. I stedet bestemte superstjernen seg for å offisielt bryte båndene med klubben og signere for Stockport County på fjerde nivå.
"Jeg ønsker å bli sterkere", forklarer Best. "Jeg vil ha litt juling fra noen ivrige ungdommer i fjerdedivisjon for å holde meg på tå hev, for å holde meg i bevegelse. Men Men jeg er ute etter den store tiden, og jeg er fast bestemt og er fast bestemt på å nå dit."
Han spilte bare i Hatters' hjemmekamper, og satte i gang med å komme i form i form og unngikk fristelsene laster ved å sjekke inn på en helsefarm. Han var fast bestemt på at det skulle bli begynnelsen på en vei tilbake til toppen. Og hvor var det bedre å starte enn på bunnen?
"Han er den beste spilleren jeg har sett", uttalte Stoke Citys spiss Jimmy Greenhoff etter en vennskapskamp mellom laget hans og Stockport i førstedivisjon 10. november 1975. "Ingen andre kunne ha kommet tilbake etter to år og spilt som han gjorde."
Publikum ble trukket inn. County tredoblet tilskuertallet for å få et glimt av Best på banen. De fikk det de kom for: Nordiren scoret lagets eneste mål i 1-1-kampen og var uheldig som ikke scoret hat-trick i debuten, da han traff tverrliggeren to ganger.
I løpet av de neste 47 dagene spilte Best tre ligakamper for klubben og spilte hovedrollen i samtlige, med to nettkjenninger og to seire og én uavgjort. Etter å ha tapt sju av de elleve foregående kampene før sjokksigneringen, så Stockport nå ut som et lag som ikke kunne tape. Plutselig ville alle klubber ha en bit av Best - hans besynderlige plan om å bruke fjerdedivisjon som en måte å sette seg selv i utstillingsvinduet så ut til å fungere.
"Jeg vil gi et lag minst tre gode år hvis de gir meg en god kontrakt", proklamerte den 29 år gamle kontrakt", proklamerte 29-åringen i en av en av mange "kom og hent meg"-bønner. "Hvis jeg kan komme meg til Spania og signere for Real Madrid, som har vært ute etter meg, kan jeg tjene en formue. Ingen kvinne, ingen smak av det gode liv, kommer til å ta den sjansen fra meg."
Lenket fast til en modell
Selv om Real Madrid og Barcelona var idet ble sagt at de var interessert, men det ble ikke gjort noen offisiell henvendelse. Det var fremskredne samtaler med engelske toppklubber, men de ville ha en forsikring for å ansette en fotballmagiker med en forkjærlighet for forsvinningsnumre, så tilbudene fra klubber som Chelsea var på pay-as-you-play-basis. FA hadde gjort det kjent at en slik avtale ikke ville bli tillatt, fordi de var bekymret for at vilkårene ville legge til rette for nok en affære med kun hjemmekamper.
Best hadde et kort opphold i Irland med Cork Celtic, mens på den andre siden av Atlanterhavet gjorde den gryende nordamerikanske fotballigaen (NASL) alt for å sikre seg hans signatur. los Angeles Aztecs var så desperate etter å avverge konkurransen at de gikk med påat de gikk med på hans ønske om at de også skulle signere hans kompis: spillekompisen Bobby McAlinden. Best argumenterte for sin sak overfor Aztecs' daglige leder, John Chaffetz, ved å beskrive McAlinden som en "god liten midtbanespiller" som hadde "spilt for Manchester City".
"Det var han fornøyd med", forteller Best. "Jeg glemte bare å si at Bobby bare hadde spilt én gang for Citys førstelag, før han ble overført til Port Vale og og deretter Stockport." I sistnevnte klubb hadde McAlinden bare spilt for reservelaget, før han sluttet for å bli taktekker. Før han flyttet til Los Angeles, var han mer vant til å spille fem mot fem-kamper på den lokale KFUM-klubben.
En selvtilfreds Best trodde han hadde lurt sin nye klubb, og kanskje hadde han det. Men viljen til å legge til rette for stjernespilleren var også et tegn på hva som skulle komme. Chaffetz innså at måten å håndtere ryktet til sin nye signering på, samt mediesirkuset som fulgte med, var å lene seg inn i det. Han møtte Best på flyplassen og satte ham umiddelbart i håndjern til en ung modell han hadde tatt med seg for anledningen, og fortalte alle de tilstedeværende at stuntet var for å "sørge for at han ikke gikk noe sted".
Klubbens hovedtrener, Terry Fisher - bare 26 år og tre år yngre enn Best - forsto oppdraget. "Det skulle være ett sett med regler for George Best og et annet sett med regler for de andre landslagsspillerne på laget mitt", sier Fisher. "Når du forsto at det ikke handlet om å prøve å få George til å tilpasse seg noe som helst, og at det handlet mer om å prøve å forstå hva George ønsket av å komme til USA, kunne man danne et partnerskap."
Denne tilnærmingen var en velkommen forandring for Best, som fant glitrende form. Han var bevæpnet med et poeng å bevise. Etter at han hadde trukket seg fra en avtale med New York Cosmos fra Manchester United, hadde NASL-klubben i stedet signert Pelé, og daglig leder Clive Toye, som fortsatt var rystet etter å ha blitt avvist på Manchester Airport, spøkte: "Hvorfor signere George Best når du kan signere den beste?"
Som en viss andredivisjonsback senere fant ut, hadde slike ord en tendens til å bli sittende i ørene på den tidligere Ballon d'Or-vinneren. "Jeg er bedre enn Pelé", sa Best til journalister etter at han ankom NASL. "Jeg tror faktisk at jeg er bedre akkurat nå enn Pelé var i sin beste alder."
I løpet av sin tid i NASL briljerte Best i ligaen, og han ble utnevnt til ligaens all-star-lag sammen med Pelé, Franz Beckenbauer og Gordon Banks. "For meg var Amerika en ny start", skrev Best i sin selvbiografi, Velsignet. "Det tok meg ut av gullfiskbollen hjemme og drikke- og gamblingrutinen som jeg visste at jeg måtte slutte med. Det gjorde det også mulig for meg å spille fotball uten det enorme presset som hadde ligget på meg da jeg spilte for Man United. Jeg trente som en galning i begynnelsen. Jeg kuttet også drastisk ned på drikkingen, og for en tid holdt jeg i hvert fall demonene på avstand."
I NASLs stjernelag spilte også Rodney Marsh fra Tampa Bay Rowdies og Bobby Moore, som hadde blitt lånt ut til San Antonio Thunder fra Fulham. Da NASL-sesongen var ferdig i slutten av august 1976, dro alle tre til Craven Cottage.
Bests "drømmedebut" mot Bristol Rovers ble etterfulgt av en av hans største prestasjoner siden storhetstiden, i 2-1-seieren over Peterborough i ligacupen. Med Best på den ene fløyen og Marsh på den andre, spilte de to som om resten av lagkameratene var tilskuere på første rad, da de oppsøkte hverandre hver gang hver gang en av dem fikk ballen. Mot slutten av første omgang brøt Best dødvannet med det en avisreporter beskrev som "et av de flotteste målene jeg noen gang har sett". Den langhårede og skjeggete nr. 7 tok ballen fra Marsh, slo den tilfeldig opp i luften og slo et volleyskudd fra 30 meter, som dumpet ned i det øverste hjørnet av nettet.
Mens Manchester United ga Best hans største minner på en fotballbane, ga Fulham ham det morsomste han noensinne hadde opplevd på en fotballbane. Peterborough-seieren ble starten på et partnerskap som brakte underholdningen tilbake til engelsk fotball, i en tid da den ble kritisert for å være kjedelig og defensiv. Det hendte til og med at Best løp over på motsatt fløy og taklet sin egen lagkamerat, som et dristig partytriks.
"Vi hadde kjendiser som kom for å se oss hver uke", minnes forsvarsspilleren Tony Gale, som var ung i klubben på den tiden. "Alle og enhver ville komme og se Fulham spille i andredivisjon. Rodney og Mooro bidro med en viss glamour, men George er den mannen jeg fortsatt ser på som den beste jeg spilte sammen med. Gud vet hvordan han var i sin storhetstid. Hver dag på trening så vi ham gjøre ting med ballen som jeg aldri så noen gjøre igjen i hele min karriere."
Bak lås og slå
Det var kanskje ikke ikke vært den tilbakekomsten til toppen som Best følte at han var skjebnebestemt for, menmen hans tid i Aztekernes og Fulhams drakt, i stedet for Real Madrids, blir fortsatt feiret. Dessverre ble hans tilknytning til begge klubber sur, da han - som han selv uttrykte det senere - "våknet om morgenen og trengte en drink".
En bilulykke med promillekjøring i nærheten av Harrods i London sendte Best gjennom frontruten, brakk skulderen og måtte sys med 57 sting i ansiktet. Etter å ha reist tilbake til LA for NASL-kampanjen i 1977, vendte han tilbake til Fulham samme høst, men spilte bare ti kamper til, og flyktet til USA for å åpne en strandbar og bli sin egen mest lojale kunde. "Jeg bestemte meg for at jeg hadde nok og dro tilbake til LA", forklarer Best i boken sin. "Det var selvfølgelig lavsesong, men det var ingen lavsesong når det gjaldt drikking og kvinner."
Fulham var rasende. Etter Bests opptredener i NASL i 1978 kom han ikke tilbake til Craven Cottage i det hele tatt, men dro i stedet på en europeisk vennskapsturne med Detroit Express. The Cottagers trakk ham for retten, noe som førte til at FIFA utstedte et verdensomspennende spilleforbud som ble stående i seks måneder.
Innen den tid hadde Best også forlatt Los Angeles. En ny eier hadde overtatt Aztecs og planla å utnytte en ny supportergruppe demografiske ved å fylle troppen med spillere fra Mexico, noe som resulterte i en rask nedgang i standarden. "Jeg fulgte det velkjente mønsteret med å drikke for å glemme fotballen og håndtere den så godt at  At jeg glemte å møte opp på trening", sier Best. "Til slutt sa jeg til dem at jeg ikke ville spille spille for dem lenger. De sendte meg til Fort Lauderdale Strikers."
Etter at "demonene var tilbake", som Best uttrykte det, spilte han i ytterligere seks år, selv om det ble avbrutt av kampen mot utestengelsen, to opphold på et rehabiliteringssenter og et tre måneder langt fengselsopphold for promillekjøring og vold mot en politibetjent. Han hadde flere opphold i Hibernian, San Jose Earthquakes, Bournemouth, Brisbane Lions og nordirske Tobermore United, i tillegg til gjesteopptredener for Hong Kong-duoen Sea Bee og Rangers, Newry Town i hjemlandet, den australske klubben Dee Why og Reading i en vennskapskamp mot New Zealand på Elm Park i oktober 1984, da han var 38 år.
Til tross for at han slet, var det fortsatt øyeblikk av forbløffende briljans. Best noterte seg for to scoringer i debuten for Fort Lauderdale, deriblant et mål fra "en nesten umulig vinkel". Noen av prestasjonene hans for San Jose Earthquakes var så gode at Manchester United-sjef Ron Atkinson arrangerte et møte med 35-åringen i London for å diskutere en sjokk retur. Akkurat som Cosmos-sjefen på Manchester Airport, måtte Atkinson vente på et uteblivende møte.
Da Best mange år senere ble bedt om å nevne det han angret mest på i livet, svarte han uten å nøle: "Å forlate United." Men da han endelig fikk muligheten til å komme tilbake, hadde han i stedet signert for Bournemouth i tredjedivisjon. Der ble det lagt ut et oppslag "George Best spiller ikke i dag" var et vanligere syn enn mannen selv. Man visste aldri helt hva man kunne forvente av George Best.

54 Juli 2025 FourFourTto

Øverst Han var nettopp på besøk på HMP Craven Cottage Over Fulhams tilskuertall steg da Moore, Best og Marsh var i byen

"trener;
aldri for sent. hans undergang
startet da han fikk
det blodige huset bygget"

Over Den mest sexy mannen i Dunstable

FourFourTwo Juli 2025 55

"I'er bedre enn Pelé,"
sa Best til journalister.
"faktisk er jeg'er bedre nå
enn Pelé i sin beste alder"

56 Juli 2025 FourFourTto

Med klokken fra oven "Spill i Europa nå, din feiging"; å få det til å se enkelt ut; "Å nei, dette er forferdelig"; Big Apple, større skjegg; Cottagers-kapringer; trøbbel med Old Bill; og å stille opp for Brisbane Lions

BEST I SKOTTLAND

George Best signerte for Hibernian (over) etter å ha forlot Fort Lauderdale Strikers i 1979.
Tilskuertallene økte dramatisk, men han klarte ikke å redde Hibs fra nedrykk og måtte gjeninnsettes etter å ha fått sparken for å ha gått på fylla med Debbie Harry og det franske rugbylaget, som var i Edinburgh for å møte Skottland. Best skulle selv spille en kamp mot Ayr United dagen etter, men dagen etter, men dukket ikke opp.
To år etter at han forlot Easter Road, vendte han tilbake til Skottland for å spille 20 minutter for Scone Thistle i en pre-season kamp, for å betale en skatteregning.

FourFourTwo Juli 2025 57

FEATURE
OUSMANE DEMBELE

28 September 2025 FourFourTto

Før finalen i
Champions League-finalen
ropte folk
'Ballon d'Or!' mot meg.
Den'er den hellige gral

Ousmane Dembele er favoritt til å vinne Frankrike Fotball neste måned, etter å ha hjulpet PSG til å bli europamestere. Guillem Balague snakker med franskmannen for å finne ut hvordan han kom seg tilbake etter en trøblete tid i Barcelona

FourFourTto September 2025 29

t bare to sesonger etter at han vendte tilbake til hjemlandethjemlandet, ser Masour Ousmane Dembele ut til å bli kronet som vinner av årets Ballon d'Or - Frankrikes sjette og på en måte minst sannsynlige mottaker av fotballens mest prestisjefylte individuelle pris.
Skulle han motta den 69. utgaven av utmerkelsen når den deles ut på Theatre du Chatelet i Paris 22. september - og til tross for at Lamine Yamal nådde bemerkelsesverdige høyder som tenåring, er det vanskelig å finne noen som tror at han ikke gjør det - vil Dembele følge i fotsporene til koryféer som Raymond Kopa (1958), Michel Platini (1983, 1984 og 1985), Jean-Pierre Papin (1991), Zinedine Zidane (1998) og Karim Benzema (2022).
Det vil være en rettferdig belønning for en 2024-25-sesong der Dembele spilte en nøkkelrolle for Paris Saint-Germain da de endelig oppnådde drømmen om å vinne den ettertraktede Champions League, på slutten av en sesong der de vant "The Treble". For 28-åringen var det prikken over i-en og forløsningen, etter en lang og kronglete vei som har sett ham gå fra helt til null og tilbake igjen.
Statistikken er forbløffende enkel, men som alltid forteller den aldri hele historien. Forrige sesong med PSG, inkludert VM for klubblag, scoret Dembele 35 mål på 53 kamper, bare fem færre enn han klarte i løpet av 185 kamper i sin forrige klubb, Barcelona.
Dembele var bare 20 år gammel, og kom til det da pengesterke Barça i august 2017, etter at Neymar hadde solgt til PSG for 198 millioner pund. Den unge franskmannen ble Barcelonas rekordsignering, i en avtale verdt 135,5 millioner pund.
Hva kunne gå galt? Det viste seg at omtrent alt kunne gå galt. Etter to stort sett skadefrie sesonger på seniornivå, først i Rennes og deretter i Borussia Dortmund, fulgte seks år i Catalonia preget av ikke mindre enn 14 muskelskader og 784 dager på sidelinjen, i tillegg til mange problemer utenfor banen.
Skader er selvfølgelig en del av fotballen, men i løpet av Dembeles første år manglet det ikke på historier om livsstilen hans. Bekymringer rundt hans profesjonalitet, spesielt på områder som kosthold og disiplin, førte til at Barcelona angivelig tildelte ham kokker i et fåfengt forsøk på å å forbedre matvanene hans. Noen hevdet også at hans forkjærlighet for spilling sent på kvelden påvirket punktligheten hans på trening.
Selv om spilleren senere innrømmet at han ikke helt forsto kravene som ble stilt til profflivet i den tidlige fasen, avviste han også mange av historiene som overdrevne. Vanene ble korrigert, og i løpet av de to siste årene i Barcelona ble skadene hans redusert til et minimum. Det var plattformen for den Dembele vi har sett i PSG.
Tilbake i 2021 beskrev Barcelona-president Joan Laporta Dembele som "bedre enn Kylian Mbappe". En uke senere sa den nye Barça-sjefen Xavi at han var en fotballspiller som "når han blir brukt riktig, kan bli verdens beste spiller".
To måneder senere ga klubben - som på det tidspunktet var i pengenød - Dembele et ultimatum. Godta en ny kontrakt på reduserte vilkår eller dra.
Dembele avslo kontrakten. Xavi, som var fullt klar over lagets behov for hans kvalitet, forsvarte ham og var uenig i den harde linjen fra klubbens hierarki. Men til slutt ble spilleren vraket fra troppen.
I Catalonia var det ingen som ville høre Dembeles versjon av saken. På det tidspunktet hadde han ofte blitt en lett skyteskive for katalanske medier og fans.
Etter en tid i klubben som hadde vært preget av både ujevnheter og uforløst potensial - men som også inkluderte tre ligatitler, to Copa del Rey og to spanske supercuper - var skriften på veggen for ham.
Sommeren 2023 ble den franske landslagsspilleren kjøpt av PSG for bare 43,5 millioner pund. Han forlot Camp Nou uten at noen helt forstod eller ble kjent med ham. Et mysterium etter seks år.
Mannen Dembele erstattet i PSG var Neymar - akkurat som det hadde vært i Barcelona seks år tidligere. Denne gangen har det gått noe bedre enn i Catalonia.
Ta steget opp, Ousmane
I dag er spilleren som med rette kan hevde å har vært verdens beste i nyere tid, akkurat som Xavi spådde, setter seg i dag eksklusivt ned med FFT for en sjelden en-til-en-samtale, for å forklare hvorfor det har gått så bra for ham siden han kom tilbake til Ligue 1. Dembele foretrekker å la fotballen snakke, men det finnes øyeblikk der behovet for å vise den virkelige personen bak historiene veier tyngre enn motviljen.
Samtalen vår kommer riktignok ikke lenge etter det eneste virkelige lavpunktet i året hans, da PSG ikke bare tapte, men ble demontert av Chelsea i finalen i VM for klubblag i New Jersey. Det var et resultat som var så overraskende at det føltes nesten surrealistisk - best oppsummert av det nå berømte Spider-Man peker på Spider-Man-memet: to nesten identiske lag som møter seg selv. Chelsea utklasset PSG og presset dem til underkastelse.
Mindre enn to måneder tidligere hadde pariserne gjort akkurat det samme mot Inter i Champions League-finalen, da de slo Nerazzurri 5-0. Det var den største seiersmarginen som noensinne var registrert i turneringen, selv om man regner med tiden da den het Europacupen. Dembele noterte seg for to målgivende pasninger i den kampen, men var like engasjert i presspillet som han var i angrepsspillet.
PSG-sjef Luis Enrique oppfattes som hovedarkitekten bak Dembeles revansj, og katapulterte spissen inn i den globale samtalen om Ballon d'Or og andre individuelle utmerkelser. Dermed ble manageren den andre i historien etter Pep Guardiola som har vunnet ligaen, cupen og Champions League med to forskjellige klubber.
PSG-sjefen hadde også vunnet den hjemlige trippelen i sin første sesong i klubben, før Kylian Mbappes overgang til Real Madrid - som ironisk nok var ment å øke den avgåtte superstjernens sjanser til å vinne Champions League og Ballon d'Or, som han aldri har vunnet noen av - banet vei for Dembele og gjorde ham til hovedpersonen.
"Jeg fikk mye tillit fra treneren", sier Dembele til FourFourTwo.   "Han forklarte meg i begynnelsen av sesongen at jeg måtte være en leder i dette laget - å være et forbilde, både for de unge og de gamle spillerne."
PSGs plan var å vinne gjennom kollektiv innsats, men den nye lederen på banen måtte også ta steget opp som målscorer - ikke bare skape sjanser eller heve listen for andre. Det var forventet at alle skulle forbedre sine tall, slik at Mbappes exit til La Liga skulle merkes så lite som mulig.
"Sannheten er at jeg også sa det fra starten av sesongen, at jeg ønsket å score mål, levere målgivende pasninger og være avgjørende for laget mitt", sier Dembele. "Til syvende og sist var det et veldig bra år. Jeg var også heldig som hadde eksepsjonelle lagkamerater, som helt klart hevet nivået sitt. Vi hadde en flott sesong, som alle kunne se, og vi var fornøyde med det."
Dembele er ikke nådig i sine lovord om treneren. De to hadde ikke møttes i Barcelona tidligere; Luis Enrique forlot klubben i juni 2017, bare to måneder før Dembele signerte under Ernesto Valverdes ledelse.
"Han er en som elsker fotball, som lever for fotball, som alltid er på jakt etter ting han kan forbedre, sier Dembele om PSG-sjefen, i forkant av at de skal forsvare EM-tittelen denne sesongen. "Selv etter finalen, etter å ha vunnet Champions League, etter sesongen vi hadde, selv om jeg tror han dro på ferie, vet jeg at han har vært på utkikk etter en annen taktikk, for han vet at denne sesongen kommer vi til å være laget å slå
Var det noe Luis Enrique spesifikt hadde sagt til ham som hadde åpnet øynene hans, enten personlig eller taktisk, og hjulpet ham til å nå nye høyder?
"Det han sa til meg da jeg snakket med ham i begynnelsen av sesongen, var at jeg først og fremst skulle dra laget opp og være et forbilde for laget, for han fortalte meg at jeg er en av spillerne som de andre ser opp til", forklarer Dembele.
Mange trodde, meg selv inkludert, at hans tilbakevending til formen falt sammen med at Luis Enrique ba ham om å være litt mer proaktiv, litt mer egoistisk når sjansene kom - og hvis han gjorde det, ville det garantert komme flere mål.
Dembele er uenig. "Nei", sier hansisterer han. "Han ba meg ikke om å være egoistisk, snarere tvert imot. Han sa at når du står foran mål, hvis du ikke kan skyte og det er noen som er bedre posisjonert enn deg, så må du passe. Det er slik han ser ting, og det var det han sa til meg.han gjentok det for meg.
"Selvfølgelig er han glad for at jeg scorer mål mål, for en spiss, en offensiv spiller, må score mål. Men han ser ting litt annerledes. Han ber meg ikke om å være egoistisk, men å fokusere på laget, og da vil målene komme naturlig.
"Luis Enrique gir meg full frihet på banen, til å bytte med lagkameratene mine, til å gå litt dypere, til å holde meg høyere... og strukturen tilpasser seg det hele. Det er noe jeg liker, og det er noe jeg raskt har tilpasset meg."
En mer sentral rolle
Noen har lurt på om hans suksessen den siste tiden delvis skyldes det mange oppfatter som en nyvunnet evne til å tilpasse seg flere posisjoner - at han oftere spiller sentralt, og ikke bare som en ren kantspiller, der Dembele nesten alltid startet da Mbappe var i PSG. Men mannen selv ser det ikke akkurat slik.
"Jeg har alltid visst hvordan jeg skal tilpasse meg forskjellige posisjoner", insisterer Dembele. "Ikke glem at da jeg begynte i Stade Rennais, spilte jeg som nummer 10 eller til og med noen ganger som nummer ni, som en del av et 4-4-2-system. Dette er roller som jeg har kjent fra begynnelsen av, og jeg liker virkelig å spille sentralt - for derfra kan du drive til høyre, til venstre eller falle dypt. Det er noe jeg likte å gjøre i Rennes og Dortmund."
Han erkjenner at ting endret seg i Barcelona, der han nesten utelukkende ble utplassert på kanten. Men også her fant han en måte å tilpasse seg på. "I Barça spilte jeg for det meste som kantspiller, men det er en posisjon jeg liker, så jeg tilpasset meg raskt", forklarer han.
Dembele er likevel rask med å påpeke at suksessen på Parc des Princes ikke bare har handlet om hans fleksibilitet i posisjonen - det har også handlet om den kollektive styrken og intelligensen til spillerne rundt ham, samt deres totale vilje til å sette managerens ideer ut i livet mens han er på banen.
"Jeg er omgitt av spillere som er veldig intelligente på banen", sier han. "Og med trenerens instruksjoner klarer vi å få til en god kontakt. Ta Fabian Ruiz, for eksempel - hvis jeg faller dypt, skyver han seg litt opp. Hvis jeg skifter til venstre eller høyre, tilpasser han seg deretter. Det hele er veldig flytende. Det samme gjelder Achraf Hakimi - han dukker opp overalt. Vi tilpasser oss hele tiden til hverandre."
For Dembele ligger essensen av denne stilen ikke bare i taktikk eller bevegelse, men i mentalitet. "Fotball sitter mest i hodet", forklarer han. "Det handler om å tilpasse seg raskt til nye mønstre og ideer. Jeg spiller sammen med veldig smarte spillere som har omfavnet denne spillestilen og tatt til seg Luis Enriques visjon med entusiasme."
Det er noe annet Luis Enrique gjør som gjør noen av spillerne ukomfortable og som kan få dem til å fjerne seg fra hans ubarmhjertige krav - hans direkte tilnærming til alt, og hans ønske om at alle spillerne skal kjempe for sin plass i startoppstillingen, hele tiden.
"Han er en person som har gode ideer og en eksepsjonell taktisk sans", sier Dembele. "Han er veldig ærlig, og han er ikke redd for å si det som må sies til spillerne. Fremfor alt er det jeg liker best med ham at han skaper mye konkurranse i laget. Hvis du ønsker å spille i startelleveren, må du vise det på trening og i kamp. Det er det jeg liker best med ham."
Jeg minner Dembele på at tre av de fire semifinalistene i Champions League forrige sesong var eksponenter for PSGs posisjons- og ballbesittelsesbaserte spill, og lurer på om det kanskje var en annen årsak til deres suksess og hans oppblomstring?
"Det er et system som kommer spillerne til gode, for med den detaljerte treningen du får, forstår du veldig raskt hva du skal gjøre hele tiden, og hvor lagkameratene dine er", sier han. "Det hjelper oss med å skape bevegelser som er vanskelige å identifisere. Og når du har ballen mesteparten av tiden, har du generelt sett større sjanse til å vinne ... selv om du kanskje taper noen ganger.
"Det er en spillestil jeg liker veldig godt. Jeg spilte den spillestilen for Barcelona, Dortmund og til og med for Rennes. Jeg hadde ballen, og det er en spillestil som gir deg trygghet - på banen har jeg inntrykk av at du er mer sikker på å vinne med den spillestilen enn med noen annen spillestil. Det er en spillestil jeg liker - faktisk liker alle i Paris Saint-Germain den."
Men ting kan ikke alltid gå etter planen, noe PSG fikk erfare da de tapte 3-0 for Chelsea i finalen i verdensmesterskapet for klubblag. The Blues spilte med en veldig lik stil. "De spiller litt som oss, posisjonsspill, med tre bakover for å få ballen ut, sier Dembele, som i forkant av kampen hadde posert for promoteringsbilder på toppen av Rockefeller Center i New York, sammen med sin motspiller Cole Palmer. Franskmannen hjalp PSG til finalen med viktige scoringer mot Bayern München og Real Madrid, etter å ha gått glipp av de første kampene i turneringen på grunn av skade. "Chelsea har også eksepsjonelle spillere, de er et veldig godt lag, legger han til. "De var bedre enn oss i finalen, og de fortjente seieren. Ja, de hadde samme tilnærming til spillet som oss, men de gjorde det bedre, og det skadet oss i den finalen
Droppet på Emirates
Dembele har måttet lære seg den hardeat det er en rød linje som ikke kan overskrides med Luis Enrique. I september i fjor, etter PSGs 3-1-triumf over spissens gamle klubb Rennes på Parc des Princes, oppstod det et anspent øyeblikk mellom Dembele og manageren - en opphetet ordveksling som til slutt førte til at Dembele ble ekskludert fra troppen til den påfølgende kampen, en ligakamp mot Arsenal i Champions League, som The Gunners vant 2-0.
PSG tok bare fire poeng på de fem første kampene i ligaen, noe som satte dem i reell fare for å ikke engang komme blant de 24 beste og ryke ut før utslagsfasen. Men Luis Enrique understreket viktigheten av at spillerne tar sitt ansvar for laget, da han forklarte hvorfor han valgte å droppe Dembele.
"Det beste jeg gjorde var å ikke spille ham i London mot Arsenal, selv om det ble sterkt kritisert", sa manageren. "Det var min beste avgjørelse i år. Han gjorde resten selv."
Uenigheten skyldtes at Dembele ble fornærmet over hvordan manageren hadde tiltalt ham foran laget - noe spilleren innrømmer at han overreagerte på. Ikke lenge etterpå ba han om unnskyldning. I ettertid ser Dembele annerledes på det.
"Nei, jeg hadde aldri noen krangel med ham", sier han. "Vi hadde bare diskusjoner - om hva som gikk bra og hva som ikke gikk bra. Han fortalte meg ting klart og tydelig, men det var ikke, som folk kanskje tror, en krangel. Vi snakket sammen, og så tok han sine beslutninger. Det påvirket ikke meg eller treneren. Vi snakket sammen, og det var det. Etterpå så jeg at det ble sagt mye - men du vet hvordan pressen er."
Uavhengig av de nøyaktige detaljene, så episoden ut til å ha skjerpet Dembeles fokus, og forsterket den reelle betydningen av lagmoralen og hans nøkkelrolle i den. "Å hjelpe laget er det viktigste", forklarer spissen, som scoret fire ganger i PSGs to siste ligakamper i Champions League, og sikret viktige seire over Manchester City og Stuttgart som bekreftet avansementet til neste runde. Da PSG dro tilbake til Emirates for å møte Arsenal i semifinalen, spilte Dembele ikke bare fra start, men scoret også kampens eneste mål.
"Før du tenker på mål eller å være avgjørende, må du hjelpe laget", insisterer han. "Det er nøkkelen til suksess - som vi så i år. Jeg har aldri vært den typen spiller som ikke forsvarer, som bare tenker på seg selv.
"Men for å være ærlig, og for å motsi det jeg sa tidligere, så var jeg litt mer egoistisk i år - det var nok derfor jeg scoret flere mål! Men helt siden jeg var liten, har jeg alltid tenkt på laget - på å spille om å spille med en kollektiv ånd. Jeg tror det er en av grunnene til at jeg har hatt en så bra sesong.
"Treneren sa til meg i starten av sesongen at jeg måtte hjelpe laget og gå foran som et godt eksempel. Han sa at hvis jeg ikke gikk foran med et godt eksempel, ville jeg miste plassen i startelleveren. Så jeg visste at jeg måtte sette laget først - og det er akkurat det jeg har gjort."
Hvis det var noen tvil om hans totale forpliktelse til presspillet som treneren hans krever, så se ikke lenger enn til et bilde som gikk viralt av Dembele under Champions League-finalen, foroverbøyd og stirrende fremover på kanten av straffesparkfeltet, som om han ventet på startskuddet i begynnelsen av OL-finalen på 100 meter.
PSG var allerede i ferd med å vinne, men han virket full av konsentrasjon, med blikket festet på Inter-keeper Yann Sommer, og ventet på at motstanderne skulle ta et målspark, tilsynelatende slik at han kunne storme inn og presse dem umiddelbart.
På spørsmål om hva som egentlig gikk gjennom hodet hans i det øyeblikket bildet ble tatt, er svaret avvæpnende enkelt. "Faktum er at etter å ha løpt tre, fire eller fem spurter ... er jeg sliten!" sier han og bryter raskt ut i latter. "Når jeg kommer i den posisjonen, er det for å hente meg inn igjen etter anstrengelsene jeg nettopp har gjort.
"Men treneren ber meg om å ikke gi keeperen og forsvarsspillerne tid til å tenke, for hvis du gir dem de tre, fire eller fem viktige sekundene, har de tid til å tenke, legge den riktige pasningen og bryte presset. Så jeg tror at hvis jeg må løpe igjen, vil jeg i det minste foretrekke å løpe de 10-15 meterne mot keeperen, fremfor å løpe de 45-50 meterne tilbake mot mitt eget mål."
Barcelona til Ballon d'Or
Kollektiv innsats, flere mål enn noensinne, silverware ... alle veier ser nå ut til å føre i én retning. Hva med Ballon d'Or? Hvor viktig er den for ham, og hva ville den bety? Svaret hans er utvetydig. "Det finnes ikke noe bedre for en fotballspiller enn et individuelt trofé", sier han. "Det er fotballens hellige gral. Når du ser alle legendene som har vunnet det, er det eksepsjonelt."
I oppkjøringen til Champions League-finalen var det mange i trenerteamet - og til og med andre rundt klubben - som hilste på ham med spøkefulle tilrop om prisen, nesten som en måte å pushe ham på, for å få ham til å fortsette. "Folk så meg og ropte navnet mitt, og ropte "Ballon d'Or, Ballon d'Or!"", smiler han. "Men for å være ærlig var Luis Enrique, staben og alle spillerne veldig fokusert på laget - spesielt på Champions League-finalen."
Det Dembele ikke vet, er at Luis Enrique og trenerteamet hans gjorde en bevisst innsats for å plante den tanken i hodet hans helt siden starten av sesongen - ved å nevne Ballon d'Or ved enhver anledning, som en smart måte å motivere ham på, øke selvtilliten hans og få ham til å tro at han absolutt hørte hjemme i den samtalen.
Den kvelden mot Inter i München var historisk: PSGs første Champions League-tittel noensinne. Alle de fire foregående europacup- eller Champions League-finalene i München hadde også gitt en førstegangs europamester - Nottingham Forest i 1979, Marseille i 1993, Borussia Dortmund i 1997 og Chelsea i 2012.
Etter å ha vunnet Champions League, Ligue 1, Coupe de France og Supercupen i Frankrike forrige sesong, i tillegg til 16 målgivende pasninger i tillegg til sine 35 mål, vet Dembele at den potensielle anerkjennelsen ikke er tilfeldig. "Etter en slik sesong - fire titler, fire mål, fire målgivende pasninger - er det normalt å bli sett på som en av favorittene til prisen", sier han.
Du fornemmer også at for ham vil det å vinne Ballon d'Or være den siste seieren på veien for den unge mannen som signerte for Borussia Dortmund fra Rennes i mai 2016, tre dager før han fylte 19 år.
På spørsmål om hvor vanskelig det var å gjøre den overgangen, sier Dembele: "Det var ikke lett, selv om jeg fikk hjelp.jeg tilbrakte seks måneder som profesjonell i Rennes, og så dro jeg til Tyskland. Men jeg ble så godt mottatt, jeg var som en del av en familie i Borussia Dortmund. Thomas Tuchel, som jeg ser på som en far for meg, tok meg veldig godt imot i klubben.        Jeg hadde også en "storebror" i Dortmund, Pierre-Emerick Aubameyang, som hjalp meg enormt gjennom hele året mitt. Alt dette gjorde min ankomst til Dortmund så mye enklere."
Suksessen i Dortmund gjorde at han kom til Barcelona i august 2017 i en ung alder, fortsatt bare 20 år gammel, men med berømmelsen og alle kravene som følger med det å være stjerne i bagasjen. Til tross for alt som skjedde i Catalonia, har han likevel vært positiv til tiden i Barcelona, laget han så desperat ønsket å oppleve suksess med.
"Ja, det var komplisert, spesielt siden jeg kom til klubben etter bare 18 måneder som profesjonell, med seks måneder i Rennes og deretter et år i Dortmund", sier han. "Du kommer 20 år gammel til en garderobe som Barcelona med alle stjernene, med alle spillerne jeg drømte om å spille for ... det var helt eksepsjonelt. Etterpå måtte du tilpasse deg. Jeg var ikke heldig i tre eller fire år med skader. Når du kunne spille, måtte du tilpasse deg. Når du ikke kunne spille, måtte du holde deg sterk. Men jeg gjorde det jeg elsket, og jeg var i drømmeklubben min, Barcelona. Det var ikke lett, men etter tre eller fire år gikk det mye bedre."
I motsetning til rykter og spekulasjoner, som først og fremst ble spredt av klubbtro medier, nøt Dembele alltid respekt og aktelse fra sine lagkamerater i Barça, og mange av dem var overrasket og skuffet over å se ham bli solgt til PSG. Han forble alltid litt av et mysterium for lagkameratene, men de satte pris på humoren hans og at han i bunn og grunn var en bra fyr.
"Jeg er fornøyd med alt som skjedde i Barcelona, for det var virkelig der jeg vokste som person, både på og utenfor banen", forklarer han. "Jeg fikk også mange venner i Barcelona, som jeg fortsatt snakker mye med. Så det var en eksepsjonell tid for meg, og fremfor alt var det en tid der jeg lærte mye."
"Jeg vant'ikke slutte å spise burgere!"
De som kjenner ham godt - og de erog det er et fåtall - sier at det som sannsynligvis forandret ham mest, var da han giftet seg med kjæresten Rima i et muslimsk bryllup i marokkansk stil i desember 2021, og da datteren hans ble født i september året etter. Bryllupet kom som en overraskelse for mange av lagkameratene, ikke minst fordi de ikke engang var klar over at han hadde en partner.
Dembele er svært opptatt av å beskytte privatlivet sitt, særlig når det gjelder kona og den lille datteren. Den stille støtten og tilstedeværelsen fra partneren antas å være en av de viktigste grunnene til at Dembele i disse dager er i stand til å utvise den roen og det fokuset som har kommet ham så godt til gode de siste årene, både på og utenfor banen.
Fremfor alt fikk det ham til å ta inn over seg hva han måtte gjøre nå som han var en familiefar med ansvar. I løpet av de to siste sesongene i Barcelona ble han i realiteten voksen. Han jobbet hjemme hos en fysioterapeut og dro ofte til Frankrike for å få spesialiserte forebyggende behandlinger. Med en fars øyne og sinn begynte han å se alt på en annen måte.
Dembele tok endelig inn over seg viktigheten av riktig kosthold, og de siste sesongene har han hatt en fransk ernæringsfysiolog som har hjulpet ham med å opprettholde en sunnere livsstil.
På spørsmål om det var et "light bulb"-øyeblikk da han innså at noe måtte endres for at han skulle kunne oppfylle sitt potensial, er han veldig klar. "Fordi jeg kom til Barcelona med bare halvannet år som profesjonell bak meg, gikk jeg ikke så mye på treningsstudio, men gikk rett på banen med mye energi - og litt talent også", sier han.
"Etter én skade, to, tre, fire skader, forstår du at du må ta vare på kroppen din, at fotball på høyt nivå er krevende, og at det ikke bare handler om talent eller å våkne opp og gå rett på banen. Du forstår at alt kan skje.
"Jeg forsto at jeg måtte jobbe, at jeg måtte bli sterkere, at jeg måtte spise godt og sove godt. Jeg forsto alt det. Og det lønner seg i dag i Paris Saintt-Germain. Jeg er lykkelig."
I disse dager er han tydeligvis komfortabel i sitt eget skinn, og det er viktig for enhver fotballspiller. Jeg spør ham om det kanskje er grunnen til at han ikke har hatt alvorlige skader verken før eller etter tiden i Barcelona, og hvor godt han kjenner kroppen sin nå for tiden.
"Perfekt", sier han. "Jeg kjenner kroppen min perfekt, hvor fort jeg skal gå, når jeg ikke skal gå. Når jeg får beskjed om å ikke kjøre over 30 km/t, kjører jeg ikke over 31; jeg holder meg på 30. Jeg vet når jeg er sliten, når jeg ikke bør trene, når jeg bør trene og når jeg trenger å styrke meg også. Nå, de siste tre-fire årene, kan jeg det virkelig utenat."
Hva med burgere og pizzaer? Er de bare et fjernt minne? Noe å se frem til når karrieren er over? Vel, ikke helt. "Når jeg går av med pensjon ... hva er det jeg ikke vil spise?", sier han. "Når det gjelder hamburgere og pizza, så er det alltid noen etter kampene. Ikke hele tiden, men spesielt etter kamper. Alle spillerne spiser hamburgere eller pizza etter kampene. Jeg spiser ikke for mye sjokolade, så det er greit. Men jeg spiser fortsatt hamburgere og pizza etter kampene, og det kommer jeg ikke til å slutte med."
Messi's råd
Mange fotballspillere er gode med begge føttene, menmen de færreste kan måle seg med PSG-spissens ambidekstrale egenskaper - ferdigheter som gjør ham så uforutsigbar og allsidig. Spilleren selv sliter med å forklare årsaken til det. "Helt siden jeg var liten har jeg alltid foretrukket å drive ballen fremover med venstrefoten, mens jeg har foretrukket å skyte med høyrefoten", sier han."Jeg vet det er rart, men det er sånn det er."
Liverpool fikk erfare fenomenet på sin egen bekostning i straffesparkkonkurransen i Champions League på Anfield i mars, da Dembele - som tidligere hadde scoret målet som avgjorde kampen - først stilte seg opp for å ta straffesparket med den antatt sterkere venstrefoten. I løpet av oppløpet endret han raskt innstilling, og valgte i stedet å sette ballen i mål med sin "svakere" høyrefot. "Jeg skyter bedre med høyre enn med venstre fot", er hans noe saklige forklaring på hvorfor.
Ambidekstrale spillere er sjeldne, og selv om egenskapen først og fremst er nevrologisk, har den blitt knyttet til noen interessante personlighetsmessige og kognitive mønstre. Forskning tyder på at de ofte utviser større kognitiv fleksibilitet, og at de har en evne til å tilpasse seg nye situasjoner svært raskt eller skifte mellom oppgaver og perspektiver med letthet. Hjernen deres er gjerne mindre lateralisert, noe som betyr at begge hjernehalvdelene er mer like aktive, noe som kan bidra til en mer balansert integrering av både logikk og intuisjon. Noen studier knytter også ambidexterity til høyere nivåer av kreativitet og divergent tenkning, samt en tendens til ukonvensjonell problemløsning. Høres det ut som Ousmane Dembele, spør jeg?
"Det er mulig, ja", sier han. "Jeg kommer kanskje med andre løsninger enn andre. På banen stiller jeg meg egentlig ingen spørsmål. Jeg sier til meg selv at jeg har begge føttene, og at det er greit. Det er veldig nyttig for meg; jeg kan raskt bytte fra den ene til den andre eller ta avgjørelsen om hvilken av dem jeg skal bruke i siste sekund. Men etter det er det noe som alltid må jobbes med: bevegelsene, treningsøktene, kampene også. Det er noe som må jobbes med, slik at jeg ikke mister det."
Det er selvfølgelig en veldig viktig forutsetning. Du må også være en god fotballspiller. "Det er bra å kunne bruke begge føttene, men begge må være gode", innrømmer han. "Hvis begge føttene er dårlige, er det ikke det samme."
Dembele har blitt trent av noen av de største trenerne i fotballens historie, og han har også spilt - og spiller fortsatt - med noen av de største spillerne. Når han blir bedt om å nevne de spillerne og trenerne som har hatt størst innflytelse på ham, i tillegg til Luis Enrique, nevner han betydningen av de som var der på viktige stadier i hans utvikling som fotballspiller.
Rolland Courbis var manageren han blomstret under i Rennes, noe som førte ham til Dortmund, mens Tuchel var der for ham da han var ung og alene i Tyskland. Til tross for alle problemene i Barcelona, nevner han også Xavi som en stor innflytelse på ham.
Så er det også Marco Reus og hans venn Aubameyang, som begge var en inspirasjon for ham som lagkamerater i Dortmund, i likhet med Sergio Busquets i Barcelona - og selvfølgelig Lionel Messi. "Jeg hadde et veldig godt forhold til Messi helt fra første dag", sier han.
"Jeg hadde skapet mitt rett ved siden av hans, og han ga meg mange råd. Han var en som instinktivt visste hva du ville. Han fortalte meg at jeg måtte være seriøs hvis jeg ville oppnå drømmene mine - etter det fulgte jeg med og lærte av det han gjorde på banen.
"Enten han spilte som nummer 10 eller nummer ni, var posisjoneringen hans eksepsjonell, og måten han syntes å gjøre seg usynlig på banen. Noen ganger ser du ham ikke før etter fire eller fem minutter, men så snart han får ballen, vet han instinktivt hva han skal gjøre.
"Messi visste når Jordi Alba skulle doble opp med ham, når han skulle legge inn ballen.han forstår fotball veldig godt, posisjonerer seg veldig godt på banen, og du vet - vi vet alle - hva han kan gjøre med føttene sine."
Jeg spør Dembele om han en dag, når datteren hans vokser opp, vil fortelle henne at han har spilt med Messi. "Jeg forteller henne det allerede nå!" smiler han, selv om hun ikke engang er tre år gammel ennå.
Er fotball en lidenskap eller en jobb for Dembele? "Det er begge deler", sier han. "Men først og fremst, spesielt som barn, var det en lidenskap." Jeg ber ham om å velge sin perfekte kamp - var det kanskje en som ble spilt på gata, eller kampen der han debuterte for Rennes mot Angers i 2015? "Gatene er bare for moro skyld", svarer han. "Jeg tror det var den første kampen jeg spilte profesjonelt.den perfekte kampen."
Debuten for Rennes var det første store steget på en steinete vei, men det er en vei som til slutt ser ut til å lede ham til Ballon d'Or.

30 September 2025 FourFourTto

En stjerne fra begynnelsen

Ousmane Dembele hadde bare spilt 27 kamper på toppnivå da han debuterte for Frankrike i 2016, 19 år gammel.
Han kommer fra Vernon i Normandie, 80 kilometer nordvest for Paris, og er født av en far med malisk opprinnelse og en mor som vokste opp i Mauritania.
Stjernen kom til Rennes som 13-åring, etter å ha rykket opp i juniorrekkene i Evreux - og mindre enn ett år etter debuten i Ligue 1 som 18-åring fikk han også sin første kamp for Frankrike.
Dembele debuterte for Les Bleus i 2016, som innbytter mot Italia, kort tid etter at han hadde flyttet til Tyskland for å spille for Borussia Dortmund - og bare noen måneder senere scoret han sitt første landslagsmål i en vennskapskamp mot England på Stade de France.
Sommeren 2018 var han verdensmester, og spilte fire kamper da Didier Deschamps' lag vant VM i Russland, selv om han ikke ble brukt i semifinalen og finalen - han var fortsatt bare 21 år.

Med klokken fra toppen Med Rennes som 18-åring; introduksjonen på Camp Nou; mystisk mann i Barça; med PSG-manager Luis Enrique

"Luis Enrique er en person
som lever for fotballenL,
han'er alltid på utkikk etter
ting han kan forbedre"

FourFourTto September 2025 31

Ballon
d'Or
odds

OUSMANE DEMBELE
1/4
Lamine Yamal
5/1
Vitinha
14/1
Mo Salah
16/1
Raphinha
16/1
Cole Palmer
20/1
Achraf Hakimi
25/1
Fabian Ruiz
25/1

66 September 2025 FourFourTto

"Chelsea nærmet seg
til SPILLET som vi gjør,
men gjorde det bedre og
gjorde oss vondt i finalen"

Ovenfor Top of the Rock med Cole Palmer i New York
Til venstre Gjør store fremskritt i Dortmund

FourFourTto September 2025 33

Ovenfor Gjør et poeng av sin retur til Emiratene
Under Kongen av Europa etter 5-0-seieren mot Inter

"Treneren fortalte meg at jeg måtte
gå foran med et godt eksempel
ikke'ikke gjorde det, ville jeg miste
plass i LINE-UP"

Ousmane
Dembele:
Plass
hopper
entusiast

FFT møtte franskmannen for første gang i 2017 - og fant ut at tenåringen var glad i en uvanlig fotoshoot

for åtte år siden, FourFourTwo til Dortmund for å snakke med fem av klubbens kommende stjerner - deriblant tenåringene Ousmane Dembele og Alexander Isak. Den tyske klubben har lenge vært kjent for sin tendens til å rekruttere perler i ung alder, for så å selge dem videre med fortjeneste. Jadon Sancho, Erling Haaland og Jude Bellingham har senere kommet og gått for store summer - BVB manglet ikke på unge talenter i begynnelsen av 2017 heller, da de inviterte oss til treningsfeltet for å snakke med Dembele, Isak, Christian Pulisic, Raphael Guerreiro og Julian Weigl.
Det var selvsagt bare én ting vi kunne ta med oss: en romhopper, for å gi fotoshooten vår et ganske ungdommelig tema. Barn gjør jo ikke annet enn å hoppe rundt på romhoppere, ikke sant?
Til tross for komplikasjonene med å få tak i en i Tyskland, FFT's fotograf Vanessa Leissring opp med den knalloransje kulen og knipset i vei. Pulisic satte seg på den og gjorde sitt beste for å posere for bilder, men det så ikke ut til å være hans greie. Amerikaneren var fortsatt bare 18 år gammel, men oppførte seg allerede med modenheten til en fotballspiller i slutten av 20-årene - etter å ha møtt FFTvar han på vei for å kjøpe et kjøkken. En slik modenhet var en nyttig egenskap da han forsøkte å tilpasse seg Bundesliga, men mindre nyttig når han ble bedt om å rote rundt på romhopperen. Vibe: Regnskapsfører på bortekamp, prøver, men klarer ikke å finne tilbake til ungdommen.
Dembele hadde imidlertid ingen slike problemer. Han hoppet rett opp i romhopperen og hadde det umiddelbart kjempegøy sammen med lagkameratene, som om dette var fotoshooten han hadde ventet på siden han ble født.
Etter fotoshooten, FFT gikk FFT opp i andre etasje med Dembele og Guerreiro, og førstnevnte lekte dørbanking for å underholde kameraten sin, banket på en tilfeldig dør og spankulerte så av gårde med et smil om munnen. Han var rampete, men man kunne se at folk elsket ham for det.
Han spilte tross alt utrolig bra - to dager i forveien, FFT hadde vært på Westfalenstadion for å se Dembele storme nedover høyrekanten og legge inn innlegget til Pierre-Emerick Aubameyang, som scoret kampens eneste mål mot RB Leipzig. Han var åpenbart et stort talent.
Intervjuene var avslørende, og ikke bare for hva de sa. FFT snakket med Pulisic og Isak sammen, selv om de to knapt kjente hverandre. Mens Pulisic snakket godt, virket Isak skremt - 17-åringen hadde kommet fra AIK i Sverige bare fjorten dager tidligere, men var ekstremt sjenert, uvant med oppmerksomheten. 17-åringen var en tidlig indikasjon på at overgangen til Dortmund var for mye, for tidlig - til slutt gikk han til Real Sociedad for å slå gjennom, og siden har han sett mye mer selvsikker ut.
Dembele og Guerreiro snakket også med FFT sammen, og spøkte med hverandre ved enhver anledning. Dembele hadde gått til Dortmund til tross for rivaliserende interesse fra Liverpool og Leicester, daværende Premier League-mestere. "Jeg møtte Jürgen Klopp i Paris, men jeg fortalte ham at jeg hadde bestemt meg for å signere for Dortmund, sier Dembele. "Jeg sa det samme til Claudio Ranieri." Hadde The Foxes bare lagt inn en romhopper i avtalen, kunne ting ha utviklet seg helt annerledes.

E

Toppen Dembele tok oksen, eller i dette tilfellet romhopperen, ved hornene
Over Unge BVB-prospekter: Guerreiro, Isak, Pulisic, Dembele

FourFourTto September 2025 35

QUICKFIRE
SPØRSMÅL

Er Ousmane Dembele verdens beste spiller?
Ingen kommentar!
Er Ballon d'Or en pris some toppspillerne ønsker å vinne?
Ja, det er det.
Ddrømmer du om å vinne ballon d'Or?
Ja, det gjør jeg.
Er Luis Enrique den manageren du har lært mest av?
Ja, det har jeg.
Hvilke andre managere hadde en stor innflytelse på deg?
Thomas Tuchel, Xavi, Rolland Courbis.
Hvilke spillere har du hatt mest likteed å spille med?
Lionel Messi, Pierre-Emerick Aubameyang, Marco Reus, Sergio Busquets, Pedri.
Hvemn ville vært i ditt perfekte        five-a-side-lag? Wville du vært med?
Ikke jeg, jeg er ute! Marc-André ter Stegen, Samuel Umtiti, Sergio Busquets, Lionel Messi og Pierre-Emerick Aubameyang.
Hvem er for deg den beste spilleren i fotballhistorien? spillets historie?
Messi.

"Selv etter sesongen
vi hadde, vil Luis Enrique
vil være på utkikk etter
en annen taktikk"

Over Å ta Ligue 1-tittelen, del én av trippelen Til venstre Setter press på Inter-keeper Yann Sommer

FourFourTto September 2025 37

"Messi ga meg mange
råd. Han sa at jeg'måtte
være seriøs hvis jeg ville
oppnå drømmene mine"

38 September 2025 FourFourTto

Over Spiller sammen med Lionel Messi i Barça Under Løp av gårde i glede etter PSG-seier over Liverpool

FEATURE
SJEVTSJENKO

Ballon d'Or
wsom min
barndom dream.
Milan sa,
'Det eneste  måten til
win det er ved å
spilleg for oss'

Andriy Shevchenko steg fra Kiev til å bli verdens beste - med egne ord gjenopplever han en karriere inspirert av av Valeriy Lobanovskyis klokker og Ian Rush's støvlerog forklarer hvorfor Volodymyr Zelensky kan stole på ham

Intervju Dani Gil

50 Sommeren 2025 FourFourTto

W

a atomkatastrofen i Tsjernobyl skjedde i april 1986, var jeg ni år gammel. I'jeg hadde nettopp vært på prøvespill i Dynamo Kiev, og det hadde gått bra, men så endret alt seg. I løpet av de første dagene etter katastrofen fortsatte vi med våre normale liv fordi de trodde at situasjonen var under kontroll. Etter hvert, ble vi imidlertid evakuert på grunn av risikoen ved å være så nærme Ground Zero. Faren min var i militæret og hadde tilgang til noe av informasjonen - de bestemte seg for å ta oss med til kysten, til Azovhavet. Der bodde vi i leirer i tre måneder før vi kunne vende tilbake. I løpet av den tiden mistet jeg kontakten med folkene i Dynamo. I følte ærlig talt I'aldri skulle spille for dem igjen.

I årene før det har jeg gode minner fra da jeg lekte i Kievs gater sammen med vennene mine. Alle bildene jeg har i minnet, er knyttet til fotball Jeg våknet og la meg og tenkte på det, drømte om og drømte om å bli en god spiller. Tanken tanken på at jeg kunne oppnå det motiverte meg - jeg var nysgjerrig og hadde et ønske om å bli bedre fra jeg var veldig ung.
Jeg deltok jevnlig i turneringer mellom skoler - de kalte meg inn for å spille, og vi reiste med buss til forskjellige bydeler. Det var da jeg begynte å skille meg ut blant barna i min aldersgruppe. Jeg vant ikke alltid, men det var ikke det viktigste. Allerede den gang kunne folk fornemme lederskapet jeg hadde på banen - jeg hadde allerede en sterk mentalitet.
En fyr ved navn Oleksandr Shpakov jobbet for Dynamo Kiev og pleide å overvære slike kamper fordi han var speider for klubben, på utkikk etter unge talenter som kunne nå helt til topps. Jeg husker at han kom bort til meg, presenterte seg og ba meg gjøre meg klar for en prøvespillkamp.
Etter den prøven kom Tsjernobyl og evakueringen min. I slutten av september eller begynnelsen av oktober, etter at jeg kom tilbake til Kiev, fikk jeg besøk av en av Dynamos trenere. Han var overrasket over at jeg ikke hadde sluttet meg til klubbens oppsett - heldigvis gjenopptok jeg treningen.
Senere reiste jeg utenlands med Dynamo. Vi spilte i to forskjellige turneringer: en i Aberdeen og en i Wales, i Ian Rush Cup. Jeg var 13 år, vi vant og jeg ble kåret til den beste spilleren. Det var spesielt fordi Rush selv ga meg et par Nike-støvler. Selv om støvlene var for små for meg, elsket jeg dem i årevis fordi alle kjente ham og han var en Liverpool-legende - jeg prøvde å spille med dem en gang, helt til stortærne mine stakk gjennom tåpartiet!
Snart kom Valeriy Lobanovskyi inn i livet mitt. Han var den mest innflytelsesrike treneren i Ukrainas historie - vi kjente alle til ham fordi han bygde vinnerlag i Dynamo Kiev gjennom flere generasjoner: i 1974, i 1986, og da han kom tilbake igjen i 1997. Da han kom tilbake i 1997, var jeg allerede på førstelaget. Hvis han kom tilbake, var det fordi han trodde han kunne vinne igjen med det laget. Han trodde på oss.
Første gang jeg snakket med Lobanovskyi ansikt til ansikt var på kontoret han hadde på stadion. Han motiverte meg enda mer enn jeg allerede var, da jeg innså at det hadde kommet noen med konkurranseinstinkt til klubben, noen som kom til å presse oss alle fremover.
Han sa til meg: "Du er veldig ung, du har kvalitet og talent, men du må være disiplinert, endre karakteren din fullstendig og være mer profesjonell."  Han viste meg veien til å starte min virkelige profesjonelle karriere. Han forvandlet oss fra talentfulle fotballspillere til krigere med et ønske om å skape et godt lag.
Noen av treningsøktene var imidlertid et mareritt! Noen ganger hadde vi til og med tre økter på en dag, mens vi var vant til å ha maks to. Den fysiske intensiteten var enorm. jeg husker at noen av lagkameratene avsluttet enkelte øvelser med å kaste opp på grunn av ekstrem tretthet. Mange av veteranene lovte å være klare til kampene, men til gjengjeld ba de om våpenhvile. Om å trene mindre hardt. De orket rett og slett ikke mer.
Men Lobanovskyi ga seg aldri, og hans måte å uttrykke seg på var morsom. "Hør her, dette er en klokke, alt må alt må være perfekt for at den skal gi riktig tid," sa han. "Tenk deg at jeg tar ut en brikke? den vil ikke fungere. Dette er det samme. Enten respekterer du reglene jeg har satt, eller så går du." Det var prinsippene hans.
I løpet av fire-fem måneder følte vi oss allerede annerledes, i stand til å gjøre hva som helst. Alt ble bedre: kollektivet, de individuelle prestasjonene, strategien, ledelsen av garderoben, de fysiske forberedelsene.
Han tok alltid vare på meg. Han gjentok hele tiden at talent uten den rette innstillingen ikke ville være nok. "Hvis du vil nå langt, må du være profesjonell", advarte han meg hele tiden. Jeg måtte dedikere meg 100 prosent og ofre visse ting i livet mitt. Utdannelsen var helt avgjørende.
Han var som en far i alle betydninger av ordet. Han lærte oss også viktigheten av å forstå ideene hans under kampene, og å vite hvorfor vi gjorde hver ting. Jeg elsker historien hans, den er eksepsjonell. Etter å ha vunnet alt, inkludert to europacupmesterskap Cupene, hadde han kommet tilbake til Dynamo Kiev for å gjøre det igjen.
Den første sesongen i 1997-98 var veldig spesiell for hele laget, men også for meg personlig, for jeg hadde en magisk kveld på Camp Nou der jeg scoret hat-trick mot Barcelona. Vi vant 4-0, og det var da vi begynte å tro på oss selv og mulighetene mulighetene for å gjøre noe stort i Champions Champions League. Det var uforglemmelig. Uten tvil et av mine beste øyeblikk i Dynamo. Hvor mange lag scorer fire mål mot Barça på egen bane? Ikke mange. Vi spilte en fantastisk kamp.
Det var i de årene jeg dannet et veldig godt angrepspartnerskap med Serhiy Rebrov. Jeg hadde kjent ham siden jeg var 15 år - vi hadde allerede delt garderobe på ungdomslagene i Ukraina. Vi hadde et godt forhold. Jeg likte hvordan han tenkte, spilte og leste spillet. Han ble en god venn, og det var lett å spille sammen med ham. Vi angrep, men vi måtte også forsvare oss mye.
Lobanovskyi brakte oss alle sammen. En sesong senere var vi veldig nær ved å vinne Champions League. Vi slo ut Real Madrid, Europas store gigant, men vi klarte ikke å komme oss forbi Bayern München i semifinalen. Vi spilte uavgjort 3-3 hjemme, men tapte til slutt 1-0 i München. Vi manglet erfaring. Hadde vi hatt det, ville vi ha kommet til finalen. Vi manglet også litt flaks.
Vi hadde den samme ånden på landslaget. Ukraina betyr alt for meg. Det var både en enorm motivasjon og en stor ære å få bære landslagstrøya. Jeg begynte å spille for ungdomslagene da jeg var 15 år - min første kamp kom kort tid etter at Ukraina ble selvstendig, i Lviv, mot et nederlandsk juniorlag som hadde Clarence Seedorf på laget.
Stadion var fullsatt med 30 000 mennesker, som var stolte og rørte over endelig å ha fått sitt eget landslag. Vi spilte uavgjort 2-2. Det var et av de lykkeligste øyeblikkene i karrieren min.
Jeg debuterte på A-landslaget i 1995 og spilte mange viktige kamper, blant annet mot Russland i den siste kampen i vår kvalifiseringsgruppe til EM i 2000. Det var en kontroversiell kamp fordi forholdet mellom Ukraina og Russland var anspent - i stedet for å sove på hotell i Moskva i stedet for å sove på hotell i Moskva, måtte vi måtte vi overnatte på ambassaden av sikkerhetsgrunner. En stor sikkerhetsoperasjon hadde blitt på plass på grunn av de spesielle omstendighetene spesielle omstendighetene rundt kampen.
På vei til stadion ble bussen vår utsatt for steinkasting, men heldigvis kom den ikke lenger enn det. Vi var helt fokusert på å få et godt resultat, for hvis vi tapte, var EM-håpet vårt over. Jeg utlignet i det 88. minutt - det var et langskudd som ved første øyekast ikke var særlig farlig, men men den måtte bare treffe målet, for da kunne da kunne alt skje. Noen kunne avlede den, eller keeperen kunne gjøre en feil, og det var akkurat det som skjedde. Det var et øyeblikk av enorm nasjonal stolthet.
Tidligere det året, i 1999, hadde jeg sluttet meg til Milan. Den første kontakten kom gjennom Rezo Chokhonelidze, en georgisk speider som klubben brukte i Øst-Europa. Han kom for å se meg spille noen kamper, begynte å følge meg med større interesse sammen med en annen av sine kolleger, og snakket med Lobanovskyi, som han hadde et godt forhold til.
Milans administrerende direktør Ariedo Braida reiste også til Kiev for å treffe meg, og vi snakket sammen etter en kamp. Han var en høflig og velkledd mann, og Rezo fungerte som tolk. Ariedo ga meg en Milan-skjorte med navnet mitt på og sa: "Den eneste måten å vinne Ballon d'Or på, er å spille for oss." Han trengte ikke å si så mye mer for å overbevise meg - det var en ære for meg, og jeg fortalte ham at jeg drømte om å oppnå begge deler.
Jeg snakket med Lobanovskyi - jeg fortalte ham at jeg følte meg klar, og han sa at det var riktig tidspunkt for meg å fortsette å vokse. Han advarte meg om at jeg måtte fortsette å jobbe for å gjøre meg fortjent til en plass i en klubb som Milan. Ikke ikke lenge etter kombinerte han rollen somkort tid etter kombinerte han rollen som trener for Dynamo med rollen som Ukrainas landslagssjef, så vi mistet aldri kontakten. Hver gang jeg kom tilbake for å spille for landslaget, dro jeg rett til kontoret hans, og vi snakket sammen i tre-fire timer - han spurte om treningsmetodikken i Italia, om spillerne og taktikken der.
Jeg kom til den beste klubben i verden på den tiden, også med de beste folkene. Fra begynnelsen av følte jeg varmen og kjærligheten fra alle i Milan. jeg snakket ikke italiensk, men jeg tok leksjoner, og i garderoben ga de meg alltid en hånd. De inviterte meg ut for å spise, spøkte og fikk meg til å føle meg som en av dem.
Alessandro Costacurta var ti år eldre enn meg - han var som en bror. jeg delte rom med Demetrio Albertini og Massimo Ambrosini på turene, og de hjalp meg også. Alberto Zaccheroni var min første trener, han var fantastisk. Hele klubben, og også supporterne supporterne ville at jeg skulle lykkes.
Jeg scoret i Serie A-debuten min i Lecce, etter en vakker kombinasjon mellom George Weah, Oliver Bierhoff og meg selv, da vi spilte uavgjort 2-2. Milan var mestere da jeg kom, så jeg kom til en klubb som nylig hadde hatt stor suksess, men det var også en overgangstid. Weah, Bierhoff, Zvonimir Boban og Leonardo hadde gitt alt, men var på vei mot slutten av sin tid i klubben. I løpet av de neste to-tre sesongene ble laget endret laget seg, med Seedorf, Filippo Inzaghi, Alessandro Nesta, Rivaldo og Andrea Pirlo kom inn, mens Gennaro Gattuso kom fra nedrykkede Salernitana.
Det var en nødvendig metamorfose for at Milan igjen skulle bli det viktigste referansepunktet i italiensk fotball, for det var seks store Serie A-lag som gikk inn i 1999-2000-sesongen. Inter hadde Javier Zanetti, Christian Vieri, Ivan Zamorano og Ronaldo. Lazio hadde Pavel Nedved, Alen Boksic, Sinisa Mihajlovic, Marcelo Salas og Roberto Mancini. Juventus hadde Alessandro Del Piero og Zinedine Zidane. Parma hadde Gianluigi Buffon, Fabio Cannavaro og Hernan Crespo. Fiorentina hadde Rui Costa og Gabriel Batistuta. Når man ser på alle disse troppene, kunne hvem som helst vinne tittelen. Det var calcios gullalder. Det var vakkert.
Så kom Carlo Ancelotti i 2001 - han var en eksemplarisk trener. Vi er fortsatt venner - vi ringer hverandre ofte, og for ikke lenge siden besøkte jeg ham i Madrid. Etter hvert som vi vokste, var det Milan-laget ikke bare et fantastisk lag - det var først og fremst en fantastisk gruppe mennesker som ble ledet av en mester som ham.
I 2003 vant Milan Champions League. Den tøffeste kampen var semifinalen mot Inter. Hele byen ble stille den uken, mens nervene og forventningene økte dag for dag - Ancelotti sa at han aldri hadde sett så mye spenning i luften. Vi spilte uavgjort 0-0 i det første oppgjøret og 1-1 i returoppgjøret, da jeg scoret og sendte oss videre til finalen takket være regelen om bortebanemål.
Til tross for at det endte 0-0, var det så mange sjanser i finalen mot Juve på Old Trafford. Det var alt annet enn kjedelig. Begge målvaktene, Dida og Buffon (da i Juve), var avgjørende. Da vi kom til straffesparkkonkurransen, ba Ancelotti meg om å ta den første. Jeg sa nei, for jeg ville ha ansvaret for å ta den siste. Jeg var sikker på at jeg ville score. Da jeg løp opp til ballen, fikk jeg bilder fra barndommen i hodet - alle de øyeblikkene da jeg drømte om å vinne den konkurransen. Den kvelden skrev vi om historien. Jeg scoret det avgjørende straffesparket, og det var perfekt.
Etterpå snakket jeg med Milans visepresident, Adriano Galliani, og han ga meg tillatelse til å ta med Champions Champions League-trofeet til Kiev, for å hylle lobanovskyi, som hadde dødd et år tidligere. Det var det aller første jeg gjorde Jeg fløy i et privatfly og tok trofeet for å besøke Lobanovskyis monument.
Han betydde mye for karrieren min, han hjalp meg han hjalp meg med å ta mine første steg, og vi var veldig nær ved å vinne trofeet i Dynamo. Han fortjente det. Han ville ha elsket å vinne det selv - at jeg gjorde det med Milan var delvis takket være ham.
Et år senere vant jeg også Ballon d'Or. Jeg hadde scoret mange mål i flere sesonger, og jeg visste at det å spille for  en stor klubb som Milan ville gi meg muligheten for den. Å slå Tyrkia i VM-kvalifiseringen var også viktig. Vi vant 3-0 på bortebane, jeg scoret to, og jeg hadde følelsen av at jeg rykket nærmere Ballon d'Or den dagen. Jeg konkurrerte med toppspillere som Deco og Ronaldinho, men det var en belønning for tre-fire år med prestasjoner på høyeste nivå.
En måned etter seieren i Tyrkia dro kona mi med meg til Ballon d'Or-gallaen i Paris, sammen med Galliani og Leonardo som Milans representanter. Det var så spesielt, for jeg hadde drømt om det øyeblikket siden jeg var liten. Idolene mine, Oleh Blokhin og Ihor Belanov, hadde også vunnet den, og jeg ble den tredje ukrainske fotballspilleren som mottok Ballon d'Or. Tilfredsheten var gigantisk.
Kort tid etter ble jeg også tildelt tittelen som Ukrainas helt. Det betydde alt for meg at landet mitt anerkjente prestasjonene mine. Da jeg spilte for Milan, visste jeg at det var millioner av ukrainere som var stolte av å ha en landsmann som representerte dem.
I 2005 nådde vi imidlertid nok en Champions League-finalen, hvor vi møtte Liverpool i Istanbul. Vi ledet 3-0 ved pause, og så fulgte seks minutter med mareritt. I den perioden ga vi fra oss en tremålsledelse, men vi må også gi Liverpool honnør for den blinde troen de hadde på comebacket sitt. Supporterne deres supporterne sluttet aldri å heie dem frem fra tribunen.
Folk tror kanskje at vi slappet av på 3-0, men det er ikke sant i det hele tatt. Vi var konsentrerte og undervurderte ikke Liverpool - i pausen hadde vi snakket om å holde fokus, for det var fortsatt en andre omgang igjen å spille. Finalen var merkelig. Hvis vi kunne se bort fra de seks minuttene, spilte vi en flott kamp. Vi dominerte, skapte sjanser, og jeg hadde en dobbeltsjanse på overtid som Jerzy Dudek reddet på uforklarlig vis. Fotball er vakker av den grunn. Man må aldri aldri ta noe for gitt.
I straffesparkkonkurransen prøvde jeg å gjøre noe lignende som på Old Trafford to år tidligere. Ja, jeg var nervøs, og jeg la merke til at Dudek gjorde noen merkelige bevegelser i målet. Skuddet mitt endte opp med å være for nær midten av målet, og han reddet den med venstre hånd.
Å forstå at man ikke alltid vinner er en annen verdifull lærdom i livet. Alle store idrettsutøvere har bommet på et eller annet tidspunkt. Michael Jordan pleide å forklare at han bommet på tusenvis av frikast før han nådde toppen. Du må akseptere nederlag som en del av reisen.
Sesongen etter tapte vi semifinalen i Champions League mot Barcelona Barcelona. Vi tapte det første oppgjøret 1-0 på San Siro, men konkurrerte virkelig i returen på Camp Nou camp Nou. Dommeren underkjente urettmessig et mål jeg scoret som ville ha tvunget frem ekstraomganger - på den tiden fantes det ikke VAR, men jeg dømte aldri Carles Puyol. Det Barça-laget under Frank Rijkaard var fantastisk, så jeg klager ikke. I livet vinner og taper man.
Den sommeren var Chelsea interessert i å signere meg, og jeg tok den vanskelige beslutningen om å forlate San Siro og prøve nye ting. Mine beste fotballår var i Italia Jeg kom dit som 22-åring og dro som 29-åring. Men jeg ønsket også en annen opplevelse, å bo i et annet land.
Overgangen gikk gjennom like før vM i Tyskland i 2006. Hjelper Ukraina til å kvalifisere seg for første gang var en følelsesladet prestasjon, men jeg langt fra mitt aller beste, og jeg slet med skader skader. Jeg begynte å trene bare to dager før åpningskampen mot Spania, etter å ha vært ute i mer enn en måned.  Jeg tok med meg fysioterapeuter for å for å få fart på restitusjonen, for å prøve å bli klar i tide, og treneren vår, Oleh Blokhin, sa at han ønsket å spille meg med en gang, slik at Jeg kunne få kamprytme.
Vi tapte 4-0 for Spania, men slo Saudi-Arabia og Tunisia. Jeg scoret i begge seirene, og vi tok oss til åttedelsfinalen, der vi slo Sveits på straffesparkkonkurranse, før vi ble slått ut av mesterne Italia i kvartfinalen. Det var en fantastisk reise. jeg husker fortsatt hvor mange ukrainere som kom for å støtte oss i Tyskland, og hvor takknemlige de var for alt vi oppnådde den sommerenalt vi oppnådde den sommeren.
Før jeg visste ordet av det - etter å ha opparbeidet meg utmattelse, uten tid til å hente meg inn igjen - startet jeg mitt nye liv i Chelsea. Jeg hadde ikke tid til å tilpasse meg, og det var store forventninger rundt meg. Vi dro på pre-season i USA, alt skjedde veldig raskt, og de første ukene var tøffe.
Vi tapte Community Shield mot Liverpool, men personlig hadde jeg en god debut debut - etter en pasning fra Frank Lampard, Jeg utlignet med en brystkontroll og en fin avslutning med innsiden av foten.
Det var en sterk sult etter å vinne i Chelsea - folk som Lampard, Petr Cech, John Terry og Arjen Robben var på toppen av sine karrierer, kombinert med erfarne spillere som Claude Makelele erfarne spillere som Claude Makelele, Michael Ballack Michael Ballack og meg selv. Vi var  et sterkt lag. Vi startet sesongen litt inkonsekvent, men jeg likte at omkledningsrommet var veldig konkurransedyktig atmosfæren var god, og vi motiverte hverandre til å lykkes.
Å jobbe for José Mourinho var en flott opplevelse jeg har stor respekt for ham fordi han alltid tok de beste avgjørelsene for laget. Han var en mester i å motivere hver enkelt spiller på forskjellige måter, og han visste hvordan han skulle treffe den rette tonen hos hver enkelt av oss - han brukte sin intelligens til å overbevise oss individuelt og som gruppe. Vi var soldatene hans. Jeg var så heldig at alle trenerne jeg hadde gjennom karrieren min hadde den samme egenskapen: vinnermentaliteten.
Mitt mest spesielle øyeblikk i Chelsea var å vinne FA-cupfinalen i 2007 på det på det nye Wembley, på grunn av hvor mye den betyr for engelskmennene. Vi var nær ved å vinne Premier League-tittelen i begge mine sesonger, men Manchester United vant med knapp margin.
Jeg presterte på et høyt nivå noe av tiden, spesielt i min første sesong fra januar til april, før jeg ble skadet. Problemet var at jeg hadde for mange fysiske problemer som gradvis som gradvis slet meg ut. Jeg ble operert for brokk, rekonvalesensen jeg ble operert for brokk, rekonvalesensen gikk tregt, og jeg gikk gjennom flere opp- og nedturer som hindret meg i å spille regelmessig i et halvt år.
I min andre sesong startet jeg bra, scoret mål og hadde en flott kamp mot Aston Villa på Boxing Day, men så ble jeg skadet igjen. Det var tøft å avslutte med nederlaget mot Manchester United i Champions League-finalen i Moskva.
Jeg dro tilbake til Milan på lån, og det var fantastisk å dele garderobe med Ronaldinho og David Beckham. Vi tilbrakte mye tid sammen, og det var gøy. Selv om de var høyt profilerte personer, var de gode lagkamerater i det daglige på daglig basis - imøtekommende, profesjonelle. De var vinnere, det lå i DNA-et deres. Ronaldinho var en av de mest begavede spillerne i fotballhistorien. Han var magi personifisert, full av karisma.
Men det var en vanskelig tid for meg, for skader slet meg ned igjen. jeg var mer enn klar over at jeg ikke lenger var den spilleren jeg hadde vært noen år tidligere. Jeg kunne ikke konkurrere på samme nivå, fordi kroppen ikke tillot meg å nå min vanlige standard.
Jeg spilte meg gjennom smertegrensen, og det var da jeg bestemte meg for at det var best for meg å returnere til Dynamo Kiev - først og fremst for å få oppleve EM 2012 på hjemmebane, med Ukraina og Polen som delt vertskap for sluttspillet. Jeg ønsket å forberede meg skikkelig, ettersom jeg ikke hadde ikke hadde spilt EM før, og jeg ville nyte det til det fulle før jeg før jeg skulle pensjonere meg. Jeg fikk meg selv tilbake i form, spilte for Dynamo og var med i Champions League igjen.
Da turneringen kom, var jeg inne i de siste ukene av karrieren, men jeg følte at jeg fortsatt hadde noe å tilby. Jeg ville avslutte på best mulig måte, og EM ga meg en perfekt anledning til å ta farvel med fotballen på hjemmebane. Jeg hadde hadde litt vondt i ryggen, men i åpningskampen åpningskampen mot Sverige spilte jeg en av mine beste kamper på fem år, med to scoringer, da vi kom bakfra etter Zlatan Ibrahimovics mål. Det var helt vanvittig. Hele familien min og så mange venner var på tribunen. Det var noe helt spesielt.
Senere ble jeg assistenttrener for landslaget til EM i 2016. Vi tapte mot Tyskland, Polen og Tyskland, Polen og Nord-Irland uten å score et eneste mål, og garderoben var helt nede, uten selvtillitmen jeg sa ja til å ta over som landslagssjef fordi jeg så et enormt potensial.
Jeg omga meg med noen svært mauro Tassotti, Andrea Maldera og Raul Riancho - og i løpet av to år evaluerte vi mer enn 100 spillere, og vi investerte utallige timer og krefter i å bygge opp stallen på nytt, for vi visste at det fantes talent i Ukraina.
Vi hadde ikke mye tid til å jobbe med vi hadde ikke mye tid til å jobbe med spillerne, og vi kvalifiserte oss ikke til VM i 2018, men vi formet ideen vi trodde på. Vi overbeviste alle om viktigheten av å spille på en bestemt måte - å kontrollere kampene og diktere spillet - og vi jobbet hardt med mentaliteten i gruppen. Kanskje vi ikke kunne kanskje ikke dominere kampene mot de beste nasjonene, men vi visste at vi kunne kontrollere mot 75 prosent av motstanderne. I EM 2020 nådde vi kvartfinalen, der vi tapte for England.
Siden starten av fjoråret har jeg hatt en annen rolle, men en som er like viktig, som president i det ukrainske fotballforbundet. Alt starter med å bygge et sterkt lag rundt deg. Vi har gjennomlevd det tøffeste øyeblikket i Ukrainas historie, og i løpet av disse tre årene med full krig har vi vist verden at fotballen fortsatt eksisterer i landet vårt.
Jeg har følt et sterkt ansvar for å hjelpe folk og støtte landet mitt på alle måter jeg kan - det er det jeg har vært helt forpliktet til, og det jeg har gjort hver dag. Jeg har regelmessig deltatt på veldedighetsarrangementer, som den mest kjente ukrainske fotballspilleren. Andre idrettsutøvere har også hjulpet til, og vi er i konstant kontakt - Oleksandr Usyk, Elina Svitolina, Wladimir Klitsjko, Sergiy Stakhovsky. Vi er alle forbundet. Hver gang det er noe knyttet til sport eller humanitære humanitære formål, vet vår president, Volodymyr Zelensky, at han alltid kan regne med mine råd.
Vi ønsker alle fred, men også rettferdighet for Ukraina. Vi må forsvare vår integritet som land. Vi har kjempet for våre liv. Selv om jeg reiser på konferanser og ofte til London, der hele familien min har bodd i 19 år, tilbringer jeg mesteparten av tiden min i Kiev, der jeg vokste opp.
Hver dag har vi hørt sirenene, trusselen fra raketter og droner. Ingen har vært trygge - bare når vi har vært i tilfluktsrommet.
Fotballen har likevel gitt folk håp håp. Det er det sterkeste budskapet vi ønsker å dele med verden. Vi har fortsatt å delta og lykkes i konkurranser konkurranser, på ungdomsnivå, i kvinnefotball fotball og i futsal også. Vi har vært til stede og vi har konkurrert. Alt har vært vanskeligere for oss, og vi har møtt uventede utfordringer hver dag. Men som ukrainere har vi fortsatt å gå videre.

52 Sommeren 2025 FourFourTto

Med klokken fra under Tsjernobyl tvang Sheva til å flykte fra Kiev; "Sjefen sa at treningen er avlyst"; Dynamos dynamiske stjerne

"Vårt Dynamo-lag var svært nær
veldig nær ved å vinne
champions League -
vi manglet erfaring"

54 Sommeren 2025 FourFourTto

Individuelle utmerkelser

Ballon d'Or
2004
Årets fotballspiller i Ukraina
1997
1999
2000
2001
2004
2005
Champions League  toppscorer
1998-99
2005-06
Serie A  toppscorer
1999-2000,
2003-04

"Det var millioner
ukrainere som var stolte av
stolthet over at en landsmann
vant en Ballon d'Or"

Med klokken fra toppen Old Trafford-herligheten; den lovede Ballon d'Or; "Så du vil at jeg skal prøve å se avslappet ut?"

FourFourTwo Sommer 2025 55

Med klokken fra oven Chelsea-blues; et talerør for en nasjon; EM-galskap ikonisk trener; Ukraina-legende

Ukraina's
tidenes ledende
målscorere

1
ANDRIY SHEVCHENKO
48
2
Andrij Jarmolenko
46
3
Jevhen Konoplyanka
21
4
Roman Jaremtsjuk
17
5
Serhij Rebrov
15

"Fotball gir Ukraina
håp, det'er budskapet
vi ønsker å dele - Vi
fortsetter å bevege oss fremover"

FourFourTwo Sommeren 2025 57

FEATURE
ALEXANDER ISAK

Aleksander den store?

Mange var uenige i måten Alexander Isak sikret seg en britisk rekordovergang til Liverpool på, men det er ingen tvil om 125 millioner pund-mannens evner. De som har fulgt karrieren hans forteller FFT hvorfor han til og med kan overgå Salah

Ord Ed McCambridge Ytterligere rapportering Chris Flanagan, Joe Donnohue

et er en historie som fortelles av Alexander Isaks ungdomstrener i AIK, Elias Mineirji, om den første gangen han så unggutten trene med førstelaget.
Mineirji skjønte at det var et stort steg opp for Isak som 16-åring, i en av Sveriges største klubber, og ble med for å gi litt moralsk støtte.
"Han tok ballen på egen banehalvdel og satte av gårde i høy fart", fortalte Mineirji senere. "Ingen kunne ta ham igjen - det var 60 meter til høyre, og vi som satt på tribunen og så på, trodde han ville løpe og så slå en pasning. Men utenfor straffesparkfeltet fra en skrå vinkel skjøt han i stedet. Den fløy rett forbi keeperen. Alle bare applauderte."
Unggutten, som er født i Sverige i 1999 av eritreiske foreldre, hadde lenge vært tippet til en plass på førstelaget, men det fantastiske solomålet overbeviste klubbens manager, Andreas Alm, om at han skulle spille i den kommende kampen i den svenske cupen mot Tenhults, som ligger i den lavere divisjonen. Isak kom inn som innbytter etter 75 minutter og scoret sitt debutmål bare 11 minutter senere.
To måneder senere startet Alm med ham i AIKs andre seriekamp for sesongen, mot Graham Potters Östersund. Isak fant nettmaskene igjen, og ble klubbens klubbens yngste toppscorer, 16 år og 199 dager gammel.
"Det var et berømt intervju som Isak gjorde etter den kampen," Sportbladet skribent Frida Fagerlund forteller FFT. "Han ble spurt om sin strålende prestasjon, men begynte å snakke om at han skulle på skolen dagen etter. Han var høy, selv på den tiden, så ingen skjønte at han var så ung. Så talentfull var han."
Isak ble en bærebjelke med en gang, og scoret 10 mål på 24 kamper da AIK endte på andreplass i Allsvenskan. Ikke lenge etter at sesongen var over, fikk han til og med debutere for Sveriges A-landslag i en vennskapskamp mot Elfenbenskysten i De forente arabiske emirater. Allerede i sin andre kamp, mot Slovakia, ble Isak landets yngste målscorer.
Europas elite kretset rundt Isak, og Real Madrid skal ha tatt kontakt, selv om Isak hadde sitt hjerte festet på Tyskland. Samme måned betalte Borussia Dortmund 8,2 millioner pund for den unge spissen - en rekord for en spiller i Allsvenskan. Med tanke på Bundesliga-gigantens rykte som en av de beste avslutningsskolene i verdensfotballen, virket det som et perfekt valg.
"Det var en typisk Dortmund-signering - et ungt talent, men ennå ikke den ferdige artikkelen," Bild's BVB-reporter Sebastian Kolsberger forteller FFT. "Han ble beskrevet som den neste Zlatan Ibrahimovic, og han og han kom med et stort potensial."
Med Dortmund låst inne i en kamp for å kvalifisere seg til Champions League, var hans nye sjef, Thomas Tuchel, motvillig til å teste tenåringen. Isak fikk bare én kamp i løpet av de første seks månedene - fire minutter i DFB-Pokal. "Han var fortsatt tynn og kom sjelden med i kamptroppen, ikke engang på benken", husker Kolsberger. "Mangelen på muligheter skyldtes to faktorer. Den første var Tuchel, som har blitt beskyldt for å sette resultater foran langsiktig utvikling - han var nok ikke den ideelle manageren for Isak. Pierre-Emerick Aubameyang var også så godt som umulig å hente."
Tuchel forlot klubben ved sesongslutt, og Aubameyang ble solgt i januar, men håpet om mer spilletid ble knust av flere signeringer - Isak spilte bare fem kamper i Bundesliga i 2017/18, med ytterligere syv kamper i cupen, der han scoret én gang i en seier over Magdeburg i DFB-Pokal.
"Han spilte bra den kvelden, men prestasjonen hans førte ikke til flere muligheter, sier Kolsberger. "Det var tydelig at han begynte å bli frustrert.
"Vi begynte å høre historier om at han ikke brukte seg selv skikkelig på trening - han hadde forventet å få flere sjanser og fikk ikke den støtten han ønsket."
Midtveis i sin tredje sesong, etter å ha spilt for klubbens reservelag, ba Isak om spilletid på et høyere nivå - han ble lånt ut til nederlandske Willem II, der han endelig fikk sjansen til å vise seg frem. Isak scoret i sin fjerde kamp for klubben, og ble en helt i sin sjette, da han utlignet mot AZ Alkmaar i semifinalen av KNVB-cupen, før han på dramatisk vis satte inn vinnerstraffen i straffesparkkonkurransen.
Deretter fulgte utrolige 11 mål på de neste sju ligakampene, noe som gjorde Isak til den første utenlandsfødte spilleren som hadde scoret 12 ganger på sine 12 første kamper i Eredivisie. Selv om låneoppholdet endte med tap mot Ajax i cupfinalen, virket han klar for en mulighet tilbake i Dortmund. BVB hadde andre ideer.
"De følte at han hadde gjort nok for å sette seg selv i utstillingsvinduet", sier Kolsberger. "De mente at han ikke hadde brukt seg selv nok i løpet av tiden i Tyskland. De valgte å tjene penger, og det var flere beilere."
Spania's merkeligste cupfinale
Klubben som vant kampen om 19-åringen var Real Sociedad-19-åringen var Real Sociedad, som betalte bare £7,5 millioner for å hente ham sommeren 2019. La Liga-klubben har lenge hatt rykte på seg for å fostre lokale talenter, selv om utenlandske spillere kan være under ekstra gransking - i flere tiår frem til slutten av 1980-tallet hadde de kun spillere fra den baskiske regionen.
"Det kan være et veldig tøft sted for en outsider", sier John Aldridge til FFT - Real Sociedad endret rekrutteringspolitikken og rekrutterte ham fra Liverpool i 1989. "På min første pressekonferanse spurte en journalist meg hvordan jeg følte det at ingen av supporterne ville ha meg. Supporterne klistret da "F**k off, Aldridge!" på treningsfeltet, noe som var hyggelig.
"Ting har roet seg siden den gang, men det er fortsatt press på utlendingene, for det finnes et akademi fullt av strålende lokale ungdommer som vil ha den trøya, og lokalsamfunn som vil se dem spille. Det er bare én måte å overbevise dem på - ved å prestere. Som spiss betyr det å løpe som bare det og score mål."
Aldridge scoret to mål mot Barcelona tidlig i sesongen, og ble raskt en fanfavoritt. Isak trengte fem kamper for å bryte sin duck, og noen tvilte i begynnelsen på om han ville takle steget opp. "Han hadde imponert i Nederland, men La Liga er noe helt annet", sier Aldridge, som fortsatt besøker sin gamle klubb jevnlig. "Fysisk var han ikke helt der ennå. Han er en høy gutt og har alltid hatt fart, men han trengte litt mer kjøtt på beina."
Potensialet var likevel veldig tydelig. "Du kunne se at han hadde gode bevegelser og en smart fotballhjerne - han var en herlig, naturlig spiller", minnes Aldridge.
"Han begynte å få mer selvtillit etter hvert som sesongen skred frem, og fansen ble til slutt belønnet for tålmodigheten de hadde med ham."
Isak scoret to ganger før desember, men fant målformen før jul - i likhet med Aldridge var det viktig å finne nettmaskene mot Barcelona, før han slo til i seieren over Osasuna. Svensken scoret ytterligere fem ganger i andre halvdel av sesongen, inkludert en sen seier hjemme mot rivalene Athletic Bilbao. "Hvis det ikke gjør at du innynder deg hos fansen, er det ingenting som gjør det", sier Aldridge. "Når du først scorer et stort mål for dem, elsker de deg."
Men det var i Copa del Rey at Isak virkelig briljerte - han scoret syv mål på fem kamper, inkludert to i seieren over Real Madrid, og sendte klubben sin på vei mot sin første finale på hele 32 sesonger. Motstanderen i finalen blir Athletic Bilbao. "Det blir ikke mye større for klubben enn det", sier Aldridge. "Isaks mål var avgjørende for at de kom dit."
Semifinalene skulle spilles i mars 2020, men Covid betydde at finalen ikke ville finne sted før i april 2021, og begge klubbene håpet å vente til fansen kunne være til stede.   Til slutt ble den spilt bak lukkede dører i Sevilla - og Real Sociedad vant sitt første trofé siden 1987. "Slike dager kommer ikke ofte for en klubb som La Realsier Aldridge. "Isak vil alltid være en helt der for sin innsats."
Real Sociedad fikk beholde trofeet i nøyaktig to uker før det ble overlevert til Barcelona, som vant i 2020-21. På det tidspunktet nærmet Isak seg slutten på sin andre sesong i La Liga, som hadde gitt ham 17 mål. Midtveis i sesongen hadde han scoret ni mål på seks kamper, inkludert et hat-trick mot Alaves - den første trippelen i La Liga av en svensk spiller siden Henry Carlsson i 1949.
"I løpet avtiden i Spania ble han bare bedre og bedre foran mål", sier Aldridge. "Han hadde allerede gode bevegelser og driblinger, men han la til det iskalde instinktet som alle de beste spissene har. Hold-up-spillet hans ble bedre, og han fant tonen med de lokale guttene. Fansen aksepterte ham som en av sine egne."
Isak ble enda mer kjent under EM den sommeren, og han høstet lovord da Sverige nådde åttedelsfinalen, selv om han ikke scoret, men i stedet leverte to målgivende pasninger. "Det var den sommeren han ble den virkelige talismanen i laget", sier den svenske journalisten Fagerlund, om en spiller som siden har passert 50 landskamper for sitt land. "De tidlige sammenligningene med Ibrahimovic var kanskje ikke helt riktige når det gjelder spillestilen, men det er en følelse av at han er Ibra's etterfølger."
"I'er lykkelig her"
Sommeren 2022 var Isak i ferd med å 22 aog ble nok en gang jaget av noen av de største klubbene på kontinentet - Newcastle betalte klubbrekordbeløpet på 63 millioner pund for å hente ham til St James' Park. "Han er et enestående talent, og i en flott alder for å vokse i denne klubben", sa Eddie Howe da han kom til klubben.
"Han var ikke den ferdige artikkelen, og noen så på det som litt av en risiko", minnes Aldridge. "Men de som så ham i Spania visste at Newcastle fikk en spiller med et enormt potensial.jeg vil også hevde at han var en mindre risiko enn for eksempel Darwin Nunez, som flyttet til Liverpool samme sommer. Isak hadde scoret mål i Spania, som er en tøffere liga enn Portugal."
Den tidligere Liverpool-stjernen Steve McManaman er enig, etter å ha spilt i La Liga for Real Madrid. "De spiller fin teknisk fotball i Real Sociedad", sier han til FFT. "De er alle ekstremt komfortable med ballen, så disse spillerne har en tendens til å passe til de ballspillende lagene i England."
Likevel var det noen som stusset. "Han var ikke en verdensstjerne på det tidspunktet - mange hadde aldri hørt om ham", legger den tidligere Newcastle- og England-vingen Chris Waddle til. "Det var et enormt utlegg for en uprøvd spiss med en litt brokete fortid. Han hadde mye å bevise."
Spissen lot bare fotballen snakke, og åpnet scoringen på Anfield i sin Premier League-debut. Liverpool tok alle tre poengene takket være Fabio Carvalhos scoring i det 98. minutt, men Isak hadde landet. "Det var et fantastisk mål, og en strålende måte å introdusere seg selv for Newcastle-fansen på", sier Waddle.
Fansen adopterte også raskt en sang til ære for ham. "Gimme gimme gimme gimme a striker from Sweden, he's our number 14 and he plays in attack", sang de, og lånte fra de svenske ABBA-legendene.
Spissen ble satt på sidelinjen i fire måneder med en lårskade, men scoret åtte ganger på 12 ligakamper da han kom tilbake - og hjalp klubben med å kvalifisere seg til Champions League for første gang på to tiår, selv om han ikke fant nettmaskene i Magpies' tap for Manchester United i Carabao Cup-finalen.
Men det fineste øyeblikket i debutsesongen hans var en assist. Jacob Murphy vant BBCs kåring av månedens mål i april nesten utelukkende på grunn av Isak, etter at svensken fikk ballen nær midtbanelinjen mot Everton, viste forbløffende dyktighet ved å drible forbi flere forsvarsspillere, og deretter la ballen til rette for lagkameraten som kunne banke den inn fra en meters hold. "Han har noen av de samme egenskapene som Thierry Henry hadde", strålte Howe.
Mot slutten av den sesongen var Magpies forelsket. "Han var den typen spiller som georgierne elsker i laget sitt", sier Waddle. "Han er en underholder, en målscorer, en skikkelig nr. 9. Newcastle-fansen har alltid elsket slike spillere."
I 2023-24 ble han enda mer populær, da han scoret 21 mål i Premier League - et antall som bare ble slått av Erling Haaland og Cole Palmer, til tross for at lyskeskaden satte en stopper for sesongen. Isak hadde en bedre skuddprosent (26,9 prosent) enn noen annen spiller som scoret minst 15 ganger.
"Det var noe med ham som virkelig forandret seg i løpet av hans andre sesong i Newcastle", forklarer Aldridge til FFT. "Han tilførte den hensynsløsheten som gjør at du går fra å være en veldig god spiss til å bli en spiss i verdensklasse.
"Haaland trengte flere sjanser enn Isak for å score mål. De er begge to fantastiske spillere fordi de ikke gir keeperen en sjanse, men Isak var uten tvil enda bedre
Forrige sesong fant Isak nettmaskene 16 ganger i løpet av 15 Premier League-kamper mellom oktober og januar, inkludert et hat-trick mot Ipswich og en voldsom innsats mot Liverpool som ble kåret til månedens mål i Premier League i desember, da han også ble kåret til månedens spiller. Etter å ha snudd Virgil van Dijk ut og inn, målte kameraene hans mål mot Liverpool med en fart på 68 km/t, noe som gjorde det til sesongens kraftigste.
"Det er det som kjennetegner en god spiss - folk som scorer sine egne mål", sier Waddle. "Han er ikke bare avhengig av oppspill for å skape sjansene sine. Han kan lage et mål ut av ingenting."
Isak avsluttet sesongen med 23 Premier League-mål, bare slått av Mo Salah, men fikk overtaket i den viktigste kampen, i hvert fall for Newcastle-fansen - Carabao Cup-finalen, da svenskens mål etter pause sørget for The Magpies' første store trofé siden 1969. "Dette betyr alt", smilte Isak etter kampen. "Supporterne har vært fantastiske."
"Det var en strålende dag i Newcastles historie", smiler Waddle. "Isak var eksepsjonell gjennom hele turneringen. Han scoret mot Chelsea og Arsenal på veien til finalen, og fullførte jobben mot Liverpool. Store mål mot store lag."
Isaks oppsiktsvekkende prestasjoner hadde gitt opphav til rykter om en exit for store penger - rykter som han ble tvunget til å adressere midt i feiringen. "Jeg har sagt mange ganger at jeg ikke tenker så mye på fremtiden min", forsikret han fansen. "Jeg er lykkelig her, og vi kjemper om titler." Det skulle bli et tema som kom til å dominere de kommende månedene.
Utviklingen fra Darwin
Etter at Newcastle hadde vunnet et trofé og kvalifisert seg til Champions League igjen, følte fansen seg trygge på at de kunne beholde sin dyrebare ressurs. Men bak kulissene var ikke alt bra. Isak, som mente at hans sjanser til å vinne de største troféene lå et annet sted, hadde angivelig informert Newcastle om sin beslutning om å forlate klubben allerede i mai.
Liverpool ble varslet, og begynte å undersøke muligheten for å hente svensken til Anfield, i troen på at han kunne forbedre angrepet deres ytterligere. "Isak er ganske komplett", forklarer den tidligere røde midtbanespilleren Danny Murphy til FFT. "Han kan løpe bakfra, han kan være en linkspiller fordi føttene hans er så gode, og han scorer også de normale spissmålene.
"Grunnen til at han briljerte så mye forrige sesong var sannsynligvis at han holdt seg i form, slik at han bygget opp styrke og selvtillit. Da han først kom til England, var han ikke like pålitelig i oppspillet - han var mye mer pålitelig forrige sesong."
Michael Owen var like imponert. "Forrige sesong var han uten tvil den beste spissen i verden, han var helt utrolig, sier den tidligere Liverpool- og Newcastle-spissen til FFT. "En god avslutter, intelligent, god touch, størrelse, tilstedeværelse og personlighet. Det var ingen overraskelse at Liverpool ville ha ham, men det kom alltid til å bli en ambisiøs avtale, spesielt siden de fortsatt trengte å styrke seg andre steder."
De røde hadde allerede gjort fremskritt med flere andre signeringer. Liverpool slo den britiske overgangsrekorden for første gang i sommer med Florian Wirtz, og hentet også Jeremie Frimpong og Milos Kerkez for å fylle begge backposisjonene, noe som økte sommerens utgifter til £170 millioner. Men de var ikke på langt nær ferdige.
Darwin Nunez og Luis Diaz ble begge linket til Anfield, og allerede før Diogo Jota omkom i en tragisk bilulykke i begynnelsen av juli, var man i gang med å forberede erstatninger i angrepet. Liverpool kom med en første forespørsel på Isak, som ble avvist. På det tidspunktet håpet The Magpies fortsatt på å signere en spiss som kunne erstatte Callum Wilson, og som potensielt kunne spille ved siden av svensken.
Newcastle undersøkte avtaler for Liam Delap, Joao Pedro og Bryan Mbeumo, men tapte på alle tre, og forsøkte deretter faktisk å parre Hugo Ekitike med Isak på St James' Park, bare for at Liverpool skulle vinne kampen om Eintracht Frankfurt-spissen, i en avtale som til slutt kunne være verdt £79 millioner etter tillegg.
Isak trakk seg snart fra klubbens forsesongturné i Asia og dro for å trene med sin tidligere klubb Real Sociedad, og insisterte på at han ønsket å forlate Newcastle. Da sesongen startet og situasjonen fortsatt ikke var løst, ble fansen stadig mer opprørt.
"Jeg liker ikke all denne spillermakten, og måten han håndterte seg selv på var dårlig", sier Waddle. "Hvis han ønsket å dra, burde han ha gjort det klart for alle fra starten av - jeg tror folk ville ha respektert det mer. Newcastle-fansen har all rett til å være frustrerte. Han håndterte det på feil måte."
"Du kan ikke forsvare å nekte å spille eller trene," legger Owen til. "Men jeg forstod på en måte at han så på dette som sitt livs mulighet. Du får bare ett liv, én karriere. Kanskje han så på dette som sin sjanse til å spille for det kanskje beste laget i verden - som Liverpool for øyeblikket er. Det hørtes ganske vennskapelig ut i starten, da han ga uttrykk for sine følelser. Men så utviklet det seg til et kaos."
Den tidligere Liverpool-vingen Jermaine Pennant har imidlertid sympati med Isak. "Det skjedde med meg, om enn i mye mindre skala, da jeg spilte for Stoke. Alt var avtalt at jeg skulle til Leeds på lån, men plutselig blokkerte Tony Pulis det," forteller Pennant til FFT. han sa: "Du kommer til å være med i planene mine", men så satte han meg på tribunen i den neste kampen da vi spilte mot Everton. Jeg var ikke fornøyd med det i det hele tatt.
jeg sa: "Så du hindret meg i å spille førstelagsfotball, så sa du at jeg skulle være med i planene dine, og så ved neste anledning satte du meg på tribunen for å se kampen som en fan? Jeg viste min frustrasjon, og uken etter det var jeg på trening med ungene og fikk beskjed om å ikke være i nærheten av førstelaget. Så det går begge veier, og fordi denne situasjonen med Isak var så omfattende, var det hele i rampelyset. Men slike krangler foregår i alle klubber."
Da Newcastle fortsatt ikke ga seg, boikottet Isak PFA Awards i august, da han ble kåret til sesongens lag i Premier League, og gikk for første gang ut offentlig med sine frustrasjoner.i en uttalelse på Instagram hevdet Isak at "løfter" han hadde fått hadde blitt brutt, og at den offentlige versjonen av hendelsene "ikke gjenspeiler det som virkelig ble sagt og avtalt bak lukkede dører" Han konkluderte med at når "tilliten er tapt, kan ikke forholdet fortsette".
"Han begynte å bruke alle mulige triks for å prøve å tvinge gjennom sitt trekk", sier Owen. "Skriften var på veggen fra det øyeblikket uttalelsene frem og tilbake kom ut. Det var ingen mulighet for at han kunne gå tilbake til Newcastle. Til tross for deres offentlige holdning, tror jeg det var da klubben begynte å lete etter den beste avtalen de kunne få for ham."
I Newcastles første hjemmekamp for sesongen - Premier League er en såpeopera, så Liverpool var selvsagt gjestene - fikk fansen utløp for sin frustrasjon over en fraværende tidligere helt.
"Det var ingen overraskelse å se hvor såret de ble av alt dette," beklager Waddle. "Isak var fullstendig forgudet på Tyneside. Fansen støttet ham under de mange skadene - og det var mange av dem - og Eddie Howe bidro til å gjøre ham til en verdensmester. De fortjente bedre enn det."
Samme dag som hjemmekampen mot Liverpool hadde en kontingent fra Magpies-styret reist hjem til Isak for å diskutere saken. Den håpefulle spissen forsikret dem om at han hadde spilt sin siste kamp for klubben, og at han ikke lot seg overtale. Til slutt ble det klart for Newcastle at de måtte selge.
Bedre enn Mo?
Prisen på 125 millioner pund som Liverpool betalte på transfer deadline day, gjorde at de totale sommerutgiftene kom opp i over 440 millioner pund, noe som er rekord for en enkelt sommer i Premier League, noe som har fått enkelte til å stille spørsmål ved hvordan de har klart å holde seg på rett side av Premier Leagues regler for fortjeneste og bærekraft. Likevel har spillere som Diaz, Nunez og Jarell Quansah bidratt til at klubben har fått inn rundt 260 millioner pund, samtidig som premiepengene for å vinne Premier League og kvalifisere seg til Champions League ikke har vært ubetydelige.
Da Isak signerte lå Liverpool på toppen av Premier League, etter å ha vunnet de tre første kampene i sesongen, og spesielt Ekitike imponerte. 23-åringen scoret i Community Shield på Wembley, før han la til to mål og en assist under Premier League-oppdragene i august.
"Det er mye å like ved ham", sier Murphy om franskmannen. "Jeg er imponert over selvtilliten hans, troen på seg selv til å gå ut på banen, til å spille på Wembley, til å spille på Anfield og prøve ting, til å uttrykke seg selv. Det krever mot for en ung spiller, med en stor sum penger på hodet.
"Bevisstheten hans om andre har virkelig imponert meg. Han ser bilder av ting rundt seg, og de behendige berøringene har nok vært det som har utmerket seg for meg, for jeg så ham mer som en stor gutt som kanskje kunne slå folk og score mål. Jeg hadde ikke sett den behendigheten som fansen elsker. Men alt er gjort med hensikt, det er ikke prangende."
Ekitike spilte først og fremst som sentral angriper i de første kampene, med Salah og Cody Gakpo på hver sin side av ham. Det var en rolle som så ut til å få frem det beste i ham, og noen lurte på hvordan han ville bli påvirket av Isaks ankomst. "Det som er bra er at Ekitike er tilpasningsdyktig", sier Murphy. "Han kan spille på kanten, han kan spille litt dypere - han har den allsidigheten som alltid hjelper i en lang sesong."
Andre mener at Ekitike uansett ville ha forventet at det kom flere signeringer. "Liverpool solgte Diaz og Nunez, og de mistet selvfølgelig Diogo Jota på tragisk vis, så de mistet tre angripere fra forrige sesong", sier den tidligere Anfield-stjernen McManaman.
"De hentet Wirtz og Ekitike, så de hadde fortsatt én spiss mindre enn i fjor. Jeg liker det faktum at de har mange spillere og alternativer. De kommer til å spille 60 kamper hvis de går langt i alle turneringer, så antallet som kan snu en kamp vil være avgjørende."
Playmaker Wirtz var mindre imponerende i de første ukene av sesongen, men Tysklands regjerende årets fotballspiller - en helt avgjørende komponent i Bayer Leverkusens historiske Double i 2023-24 - vil bli vist tålmodighet.
"Hør her, han er en fantastisk spiller, han er bare 22 år gammel, og jeg liker posisjonene han tar," legger McManaman til. "Han har veldig gode skulderbevegelser, balansen hans er utmerket, han kan gå fra venstre til høyre og han beveger seg komfortabelt med ballen.
"Jeg elsket å se ham spille for Bayer Leverkusen. Jeg så ham mye da han spilte der, og jeg syntes det var en skikkelig statement-signering for Liverpool."
Murphy var også godt klar over talentet sitt. "Jeg er en stor, stor fan", sier han. "Han har et utrolig mot og kreativitet, og han har ikke noe imot å gjøre feil for å prøve å vinne kamper. Han har også den tingen som jeg ikke tror du kan trene opp, nemlig å se hele bildet tidlig, før noen andre på banen ser det.
"Liverpool hadde ingen som ham, og det har nok ikke vært noen som ham siden Philippe Coutinho, for å være ærlig. Du ønsker ikke å bli forutsigbar - når du blir suksessfull, begynner alle de andre lagene å legge planer for å stoppe det de kjenner, så du må komme med et annet problem. Hvis Liverpool var ute etter en slik spillerprofil, gikk de og hentet den beste der ute."
Hvis Wirtz kan vise den formen som gjorde ham til en av verdens mest ettertraktede unggutter, og Isak, Ekitike, Salah og Gakpo spiller sammen slik Arne Slot håper, vil de røde være i himmelen. "Det kan bli det mest formidable angrepet i verdensfotballen", insisterer Owen. "Det er ikke som det var før, da du hadde bestemte spillere til bestemte posisjoner, og det var det. Det er så mange kamper, det er så mye rotasjon, at alle er viktige. Liverpool har en overflod av offensive alternativer, men alle toppklubber bør ha det problemet hvis de ønsker å konkurrere på alle fronter.
"Alle kan ikke spille hver kamp - det vil være mange kamper, det vil være skader, det vil være det vil bli mange kamper, det vil bli skader, det vil bli formtap. Det blir interessant når alle er i form og det er en stor kamp - hvem vil Arne Slot velge å starte? Men det er et problem alle managere ville misunne oss."
For Aldridge, som scoret 63 mål for Liverpool på 104 kamper, kan Isak til og med overgå Salah. "Mo er en av de beste spillerne på planeten, men han er ikke på langt nær så klinisk som Isak", sier den tidligere spissen. "Liverpool har hatt mange slike spisser tidligere - Roger Hunt, Kevin Keegan, Ian Rush, Robbie Fowler, Michael Owen, Fernando Torres. Én sjanse er alt de trenger. Ekitike er en ung gutt med god teknikk, men han er ikke i den klassen ennå. Isak har alt.
"Hvis gutten slår til denne sesongen, og det tror jeg virkelig han kan, vil Liverpool være ustoppelige. Jeg kan ikke se for meg at Manchester City, Arsenal eller noen andre kan konkurrere med den ildkraften. Det er spennende tider i vente på Anfield, og Isak er sentral i det. Han har vært gjennom mye for å komme hit, og det vil de røde sette stor pris på. Hvordan kan han betale dem tilbake? En Champions League eller to ville vært nok!"
Etter alt Isak måtte gjøre for å komme til Anfield, kan du være sikker på at han vil prøve å oppnå nettopp det.

T

28 Oktober 2025 FourFourTto

Bilde @liverpoolfc

På topp Isaks fine start i AIK ga ham en overgang på 8,2 millioner pund
Ovenfor Ankommer Dortmund - hvor har vi sett den posituren før?

"Jeg vil ut"

Lenge før Isak havnet også denne kvartetten i konflikt med klubbene sine om mulige overganger

EMERSON
Etter en strålende debutkampanje i Middlesbroughen blokkert overgang til Barcelona innebar brasilianeren neded verktøy i 1996, og deretter forsvant. "Hvis Barcelona hadde budt på meg, ville jeg tenkt på det?" sa han.
"Hvis er et stort ord - hvis faren minvar en kvinne, ville jeg hatt to mødre." Det endte med at han ble med til Tenerife.

PIERRE VAN HOOIJDONK
Nederlenderen fikk beskjed om at han ville få lov til å forlate Nottingham Forest etter opprykket - i stedet følte han at de priset ham ut av en mulig overgang til Newcastleså han streiket han frem til November. Innen daville lagkamerat Mark Crossley slå ham, og Forest var på irrelevantir på vei mot nedrykk.

WILLIAM GALLAS
Irritert atter gallas ble bedt om å vikariere på venstrebacken, og fortalte Chelsea at han ønsket å forlate klubben - klubben hevdet til og med at han hadde truet med å score selvmål hvis de valgte ham igjen, selv om franskmannen benektet det. I løpet av få dager, han haddehadde han sluttet seg til Arsenal som en del av avtalen som tok Ashley Cole den andre veien.

CARLOS TEVEZ
Tevez leverte inn en transferforespørsel til Manchester City i 2010 - klubben avviste forespørselen og han hjalp dem med å vinne FA-cupen, men senere Roberto Mancini hevdet at Tevez nektet å komme på banen som a innbytter i Bayern München. Argentineren dro på golftur i Buenos Aires, men kom tilbake da City wpå ligaen.

30 Oktober 2025 FourFourTto

Above Etter å ha vært frustrert over få muligheter i Dortmund, briljerte Isak på utlån til nederlandske Willem II

"Dortmund trodde Isak
hadde'ikke brukt seg selv
nok i Tyskland, så
De valgte å tjene penger"

FourFourTto Oktober 2025 31

"i Spania ble han bedre
foran mål, og la til
det iskalde instinktet
alle toppangripere har"

32 Oktober 2025 FourFourTto

Above Scoring mot Real Madrid i kvartfinalen i Copa del Rey - så måtte han vente ett år på finalen

På topp Isak signerer i Newcastle for en rekordsum på 63 millioner pund i 2022 Above Leverer sesongens assist mot Everton i 2023

LIVERPOOL'S ANDRE REKRUTTER

"Florian Wirtz kan vinne Ballon d'Or"

Tidligere Leverkusen- og Tyskland-forsvarer Jens Nowotny om midtbanespillerens innflytelse på en historisk Double

"Da Xabi Alonso tok over i Leverkusen, innså han at han kunne bygge lagets spillestil rundt Florian Wirtz.
"De trengte ikke bare å spille på kontringer, de kunne dominere og lete etter små åpninger, for Wirtz er veldig dyktig til å finne lommer, samle opp ballen i trange rom og spille raske pasninger. Wirtz gjorde spillet mye enklere for alle, og var den viktigste spilleren da Leverkusen sikret sin historiske Double i 2023-24.
"Liverpool spiller også en stil som passer ham - raske overganger, raske løpere bakfra, men også evnen til å holde på ballen, presse høyt og lete etter åpninger. De beste spillerne kan tilpasse seg systemer, og Arne Slot har nå en av de mest intelligente unge spillerne i hele verdensfotballen.
"Det kan ta tid før Wirtz finner sin beste form, men det avhenger også av hvor raskt omgivelsene tilpasser seg tankehastigheten hans. Han jobber ekstremt hardt når han ikke er i ballbesittelse - han er en pressmaskin og er veldig god til å gjøre avskjæringer.
"Han er den beste spilleren jeg har sett på lenge. Han er jordnær, han elsker å spille fotball og han ønsker å lære. Jeg tror virkelig at han nå er i en klubb som kan ta spillet hans til neste nivå.han kan vinne Ballon d'Or en dag, og å flytte til Liverpool vil hjelpe ham på den reisen."

FourFourTto Oktober 2025 33

34 Oktober 2025 FourFourTto

Venstre Etter Carabao Cup-seieren håpet Toon-fansen at de skulle få beholde stjernen sin Høyre De ga uttrykk for sine følelser da Isak bestemte seg for å dra

"FØR NEWCASTLE, ISAK
WASn'T a world beater -
Det var et massivt utlegg
for EN uprøvd SPILLER"

"Hugo Ekitike tok utfordringen på strak arm
i Tyskland"

Eintracht Frankfurts store Ralf Falkenmayer forklarer hvordan franskmannen hjalp klubben inn i Champions League

Above Scorer forbi Liverpool på Wembley - og deretter tommel opp til Anfield...

"Da Hugo Ekitike kom til Eintracht Frankfurt på lån fra Paris Saint-Germain for 18 måneder siden, hadde han en vanskelig start - han scoret ikke på de første 11 kampene, men du kunne se at det var potensial.
"Han våknet til liv på slutten av den sesongen og scoret fire mål på de siste fem kampene, og jeg var glad for å se at avtalen ble gjort permanent for 14 millioner pund i fjor sommer. Jeg følte at han ville få en større rolle å spille, men jeg tror ikke noen forutså hvor mye større.
"Hans bevegelser, intelligens, hurtighet og vilje til å brette opp ermene og sette seg inn i spillet var veldig imponerende. Han og Omar Marmoush fungerte godt som en duo fordi de presset hverandre til å strekke seg lenger.
"Etter at Marmoush forlot klubben, ble kvalifiseringen til Champions League mye vanskeligere, men Ekitike tok utfordringen på strak arm. Han fikk mer ansvar for å bære laget, og han tok det på en bemerkelsesverdig måte - jeg var virkelig imponert over at han hadde personligheten til å gjøre det.
"Det var trist å se ham gå i sommer, men det var en god avtale for alle parter - Liverpool fikk en spiller som allerede var i ferd med å realisere sitt potensial, Eintracht fikk en stor sum for en spiller de betalte relativt lite for, og Hugo hadde fått en overgang til en av verdens største klubber."

FourFourTto Oktober 2025 67

"Mo salah'er en av
VERDEN's BEst players,
MEN HAN'er ikke på langt nær så
KLINISK SOM ISAK ER"

36 Oktober 2025 FourFourTto

Nedenfor Endelig setter Isak pennen til papiret på deadline day, og det brede smilet er tilbake

"Milos Kerkez  er annerledes enn andre midtstoppere"

Tidligere venstreback i Bournemouth, Charlie Daniels, forteller FFT hvorfor ungareren briljerte på sørkysten

"Jeg visste ikke så mye om Milos Kerkez da han signerte for Bournemouth, men jeg hørte fra noen gamle lagkamerater at han var en veldig sprudlende karakter, og full av energi.
"Da jeg så ham spille, var det akkurat det de sa - han var opp og ned på banen, aggressiv og på hugget i 90 minutter. Målet hans i 4-1-seieren over Newcastle forrige sesong skilte seg virkelig ut - det var alltid i andre omgang av kampene at energien og utholdenheten hans kom til sin rett.
"Når han stormer fremover, gjør han det med så mye fart, noe som skiller ham fra mange andre backer. Ingen kantspillere kommer til å følge ham fordi han er for rask for dem. Dessuten vil de egentlig ikke følge ham - kantspillere vil ikke løpe tilbake.
"Det var ikke en overraskelse da Liverpool kom for å hente ham. Han spilte så fritt i et godt Bournemouth-lag, og han var sannsynligvis den nærmeste Andy Robertson de kunne ha signert.
"Liverpools sportsdirektør Richard Hughes var tidligere i Bournemouth, og han kjenner mange folk i klubben, så han har nok sett Kerkez spille flere ganger.
"Med sin kvalitet, sin iherdighet, sin energi, sin entusiasme og sin vilje til å jobbe for laget, passer Kerkez veldig godt inn i det nåværende Liverpool-laget."

FEATURE
CRYSTAL PALACE

66 Oktober 2025 FourFourTto

GLAD
ALLE
OVER

Ord Chris Flanagan

Crystal Palace-fansen fikk mest mulig ut av sin første europeiske bortedag til tross for den omstridte degraderingen FFT ble med dem til Norge da de sang serenader på båter og bannet over UEFA og Evangelos Marinakis

"I'håper vi får se en elg"

FourFourTwo ier på et tog fullt av spente Crystal Palace-fans som suser gjennom den norske landsbygda. Noen har allerede ølbokser foran seg før kampen, og en kikker ut av vinduet på jakt etter eksotisk skandinavisk dyreliv. "Der, det er en elg!" utbryter han stolt utbryter han stolt et minutt senere. FFT ser ut for å se hva han peker peker på, men vi blir ikke overbevist av observasjonen hans - det er helt klart en hest.
Men det spiller ingen rolle. For første gang i klubbens historie er Palace-supporterne på vei til en bortekamp i en stor europeisk turnering, og det er en begivenhet de er fast bestemt på å nyte, til tross for en sommer med kontroverser der klubben uten hell kjempet mot nedrykk fra Europa League.
En gruppe på rundt 1700 tilreisende fans er på vei til Fredrikstad nær grensen til Sverige - etter å ha fløyet til Oslo har hundrevis gått om bord i dette toget som går en time sørover forbi Ski og Moss, og som senere fortsetter videre til Göteborg.
"Skal du til Fredrikstad? Du overrasker meg!" ler billettkontrolløren i det han møter nok en Palace-fan i rød- og blåstripet trøye, før han avslører sin tilhørighet til Eagles' Conference League-motstandere. "Kommer dere til å tape i kveld? Gjett hvilken by jeg kommer fra, og gjett hvor jeg skal når jeg er ferdig på jobb..." For begge klubbene som er involvert i kveld, har denne kampen vært etterlengtet.
Venables i Tyrkia
Crystal Palace er den 38. klubben som representerer England i enland i en stor europeisk turnering - de måtte sitte på sidelinjen sidelinjen mens en rekke lignende eller mindre eller mindre klubber kvalifiserte seg, inkludert begge hovedrivalene Millwall og Brighton.
The Eagles var én kamp unna da de tapte FA-cupfinalene i 1990 og 2016, og følte seg forurettet da de ikke fikk lov til å spille i Europa i 1991, til tross for at de endte på tredjeplass i den øverste ligaen. Forbudet mot engelske klubber hadde blitt opphevet, men det ble bare delt ut én UEFA-cup-plass i stedet for fire, og den gikk til Liverpool. "Gutta var helt knust", sier Stan Collymore til FFT før vi reiste til Norge, etter å ha vært et ungt medlem av den Palace-troppen. "Vi hadde Ian Wright, Mark Bright, John Salako, Geoff Thomas, Andy Gray, Eric Young, Andy Thorn, Nigel Martyn - det var et veldig godt lag, og vi ville ha gjort det ganske bra i Europa."
Sju år senere skulle Palace spille i Intertoto Cup - som en annenrangs klubb, etter å ha havnet på sisteplass i Premier League. De var det eneste engelske laget som søkte, og måtte vinne tre runder for å nå UEFA-cupen. Til slutt klarte de ikke å vinne en eneste.
"Det var en vanvittig periode", sier Matt Jansen til FFTetter å ha kommet til Palace under nedrykkssesongen. "Mark Goldberg hadde tatt over klubben, Terry Venables kom inn som manager, kinesiske spillere spillere signerte og penger ble kastet rundt. Vi ble fortalt at klubben skulle bli en global maktfaktor - det europeiske spillet skulle være en del av det, og vi i troppen var med på det, for klubben prøvde å komme med i alle turneringer. Det var en virvelvind."
Palace tapte 2-0 for tyrkiske Samsunspor på et halvfullt Selhurst Park i midten av juli, og gikk deretter på et nytt 2-0-tap i bortekampen. Eagles-supporterne forteller at bare et halvt dusin supportere reiste til Tyrkia, og at de ble plassert i hjemmebaneenden med politibeskyttelse. "Vi hadde fått inn mange nye spillere, og det var for tidlig å delta i noe sånt", innrømmer Jansen innrømmer Jansen. "Senere gikk klubben tom for penger og gikk under administrasjon - det var et helvetes halvår."
Ukjent farvann
"EEEEAAA-GLES!" ropes det fra fansen på en bar ihver gang en båt passerer - gratisfergene pendler frem og tilbake mellom byens viktigste knutepunkter, og denne gangen svarer kapteinen med et denne gangen svarer kapteinen med et tut i hornet.
På kort tid har fansen bosatt seg på ulike etablissementer langs vannet og pyntet dem med Palace-flagg FFT tar en fem minutter lang ferge til byens vakre gamleby, en av de best bevarte festningsbyene som finnes i Nord-Europa, men innser snart at at de fleste av de tilreisende supporterne ikke har ikke har dristet seg så langt, og drar tilbake igjen.
Å få nesten 2 000 Palace-fans hit bød på utfordringer - flyprisene fra Fra London til Oslo skjøt i været, så noen måtte være kreative og fly til Gøteborg eller ta Eurostar fra London til Amsterdam og fly derfra.
"Jeg har vært innom fire land - jeg bor i Belfast, og så dro jeg via Dublin og København", forteller David Lloyd, som har vært med hele livet. "Jeg mistet faren min i januar, og den dagen jeg la ham i graven, lovte jeg at jeg skulle være med på den første bortekampen i Europa. Han har kommet med meg i dag - på baksiden av skjorten min står det MDL 62. Han var Michael David Lloyd, født i 1962, og døde 62 år gammel."
Overnattingsmulighetene har også vært begrensede i en by med bare 85 000 innbyggere. "Vi har funnet en tvilsom Airbnb uten anmeldelser i en kjeller", sier Kiran Ostrolenk, som reiser sammen med broren Vinay. "Vi måtte planlegge alt på en uke, noe som føltes helt vilt for en tur til et land du aldri har vært i."
Billettene til kampen ble lagt ut for salg for ti dager siden, kort tid etter at Fredrikstad tapte for Midtjylland i Europa League-kvalifiseringen, og dermed rykket ned til Conference League for å møte Palace. The Eagles' billetter er utsolgt - London-klubben er storfavoritt, men klarte bare å slå et defensivt Fredrikstad med 1-0 på Selhurst Park, og må minst spille uavgjort i kveldens returoppgjør for å nå ligaen. "I dag handler det om magien ved å være i Europa - om det er en god kamp eller ikke, det bryr jeg meg ikke om", legger Kiran til. "Men hvis vi taper, vil vi ha sett klubbens siste kamp i kamp i Europa noensinne.." Spøker Vinay, om et potensielt uønsket æresmerke.
Palace-fansen frykter alltid at ting skal gå galt når som helst - også under FA-cupfinalen i mai, da Oliver Glasners lag slo Manchester City og vant sitt første store trofé. "Det var først da sluttsignalet var i ferd med å gå at jeg tenkte: "Jøss, dette er faktisk ekte", sier 22 år gamle Thomas, som har reist til Norge sammen med faren sin. "I dag har det føltes rart - jeg er vant til å gå jeg er vant til å dra til en flyplass i fotballtoppen min, men ikke til å se laget mitt spille i utlandet."
For Keith Powell fra Crystal Palace Independent Supporters Association føles det like surrealistisk. "Jeg har holdt med Palace siden midten av 60-tallet, og det å vinne cupfinalen var den beste dagen i mitt liv", sier han. "Å komme og se den første kampen i Europa - det var fantastisk. Det var ikke bra å ikke komme med i Europa League, men det var snakk om at vi ikke engang ville få spille i Conference League - hvis vi ikke hadde vært i Europa i det hele tatt, ville det ha vært forferdelig."
"Vi vant på San Siro"
Når FFT kommer inn på uteserveringen på restauranten Lille Italia, blir det stille, og vi blir veldig oppmerksomme på at alle stirrer på oss. Dette er dagens base for Holmesdale Fanatics (HF), den største og uten tvil eneste betydningsfulle ultrasgruppen i engelsk fotball. Vi spør om noen vil prate med oss og blir henvist til Mickey Grafton, som først er skeptisk, men som går med på å snakke.
Gruppen ble først dannet i 2005, men mange av bildene deres på sosiale medier har pikselerte ansikter - selv under sommerens protester mot Palace' degradering fra Europa League, fordi den amerikanske forretningsmannen John Textor hadde eierandeler i både Eagles og den franske klubben Lyon, som hadde kvalifisert seg til den samme turneringen. Medlemmer av HF reiste til UEFAs hovedkvarter i Sveits for å overrekke en koffert full av falske pengesedler, og deretter holdt de et banner med teksten "Gi oss det vi har fortjent" utenfor Idrettens voldgiftsrett (CAS).
Selv om Textor ikke rakk fristen 1. mars for å sette aksjene sine i en blind trust, og CAS slo fast at UEFAs regelverk var klart, mener mange fans at det europeiske fotballforbundet behandlet dem hardere enn andre. Denne sesongens Conference League-finale finner sted hjemme hos RB Leipzig, som har spilt i Champions League sammen med Red Bull Salzburg i flere år.
Palace-fansen ble også opprørt over at Nottingham Forest skrev til UEFA i juni for å uttrykkeforest rykket til slutt opp i Europa League på deres bekostning. Ultras gir oss et klistremerke med budskapet "Advarsel! Massive c**ts operate in this area", ved siden av bilder av Textor og Forest-eier Evangelos Marinakis. Fire dager før denne kampen holdt Palace-fansen opp et banner mot Forest i Premier League, der Marinakis siktet med en pistol mot hodet til Morgan Gibbs-White, som ble avbildet med følgende ord: "Marinakis er ikke involvert i utpressing, kampfiksing, narkotikahandel eller korrupsjon!" Forests eier har hele tiden nektet for å ha gjort noe galt i forbindelse med slike beskyldninger, og FA åpnet en etterforskning av banneret.
"Alle er glade for å være her i dag - å vinne FA-cupen var vår Everest - men vi har blitt ranet av UEFA, og nå må vi kvalifisere oss til en turnering når vi burde spille i den overliggende", sier Grafton, en av flere ultras som bærer svarte T-skjorter med påskriften "UEFA mafia". "UEFA setter ikke fansen først, og Palace-fansen har gitt uttrykk for hva de mener om Marinakis, med noen bannere som sa det som måtte sies. Med Forest var det ren opportunisme, men selv våre rivaler Brighton blandet seg ikke inn."
Klubben fra sørkysten var den neste i køen for en plass i Conference League dersom Palace hadde blitt kastet ut av Europa, men fikk respekt fra Eagles-fansen for ikke å gripe inn.
I desember kan HF feire et stort jubileum. "Gruppen har eksistert i 20 år - Palace-fansen spilte en viktig rolle da klubben gikk under administrasjon, og skapte en kultur av protest og motstand", sier Grafton om finanskrisen i 2010, som fulgte etter den tidligere krisen i 1999, like etter den kortvarige deltakelsen i Intertoto Cup. "Mange andre fans ville bare klaget på nettet, men Palace-fansen har gjort det bra i sommer med en rekke protester for å få folk til å anerkjenne denne urettferdigheten.
"I løpet av 20 år har vi hatt opp- og nedturer i vårt forhold til klubben, det er naturlig for en uavhengig gruppe, men vi har et godt forhold nå. Mange klubber har begynt å lage tifoer som bare skrives ut fra en maskin, organisert av klubben, men det er meningsløst med mindre du lager dem selv - vi lager våre fra bunnen av.
"Det finnes noen mindre ultras-grupper i England nå, og det har også tatt av i Skottland - det er GB06 [Celtics Green Brigade] og UB07 [Rangers' Union Bears], som har trukket med seg andre skotske klubber. Vi ville vært glade hvis det fikk fotfeste i England."
HF har et samarbeid med ultras fra Panionios, etter å ha blitt venner med en gruppe av den greske klubbens fans som tidligere holdt til i Brixton, så Grafton vet hvem han vil ha med i ligaen hvis Palace går videre. "AEK Athen vil være med i trekningen, så vi vil gjerne spille i Hellas, og jeg vil gjerne reise så langt som mulig, til et sted som Kasakhstan, sier han. "Det er som å reise - Costa del Sol er fint for en ferie, men hvis du vil ha eventyr, må du reise lenger. Denne gangen har vi fløyet på grunn av det korte varselet, men det kan bli noen lange bussturer gjennom Europa for oss denne sesongen."
FFT forlater sentrum og følger skiltene til "pre-match party", og setter kursen over broen til Krakeroy-øya, der både stadion og Vaerste Hangarnet verftslager som begge klubbene har oppfordret de tilreisende supporterne til å samles på. Det er bedre enn det høres ut - lokalet er omgjort til en stor, provisorisk pub med musikk og øl til nedsatt pris, selv om en halvliter fortsatt koster 7,20 pund. Norge er et spesielt dyrt land.
Palace hadde advart om at mange sentrumsbarer ikke ville servere tilreisende fans, selv om noen av eierne av disse barene raskt gikk ut på Eagles' nettforum og insisterte på at de ville gjøre det, fordi de så muligheten til å tjene penger. Det er stille på lageret - Shakira og ABBA-låter ser ikke ut til å ha lokket gjestene inn. "Jeg trodde det ville være mer travelt", sier Neil Potts. "Jeg er 65 år, og jeg har ventet hele livet på denne kampen - i 30 eller 35 år har jeg sagt at hvis vi noen gang kommer til Europa i min levetid, så gir jeg blaffen i hvor det er, jeg må dra dit. Jeg bryr meg ikke om hva jeg måtte betale, jeg ville ha betalt fire ganger så mye, for jeg kunne ikke ha gått glipp av dette."
Potts er en av svært få Palace-fans som har sett klubben spille en kamp på kontinentet tidligere. "Faren min tok meg med til Italia for å se den anglo-italienske cupen i 1971", sier han. "Jeg var 10 eller 11 år, men det var fantastisk, vi spilte to ganger og slo Inter 2-1 på San Siro."
Bobby Tamblings dobbeltmål sørget for seier på det berømte stadionet - The Eagles møtte også Cagliari på den turen, før de møtte Fiorentina og Bari i samme turnering i 1973.
Palace kom ikke til finalen noen av gangene, men noen supportere har allerede bestilt hotell i Leipzig i mai i år, med gratis avbestilling for sikkerhets skyld. Nottingham Forest-supportere hadde gjort det samme før de rykket opp fra Conference League.
"Jeg ville elsket om Forest gikk på trynet i Europa League," smiler Potts. "Målet vårt nå er å virkelig gi UEFA en skikkelig omgang, og gå videre og vinne denne turneringen."
La Bamba: protestversjonen
Nitti minutter før avspark er vi tilbake i byens centre, mens 300 Palace-fans - anført av HF - marsjerer gjennom gatene til stadion, overvåket av det lokale politiet. "F**k UEFA! F**k UEFA! F**k John Textor! F**k Marinakis - din feite jævel!" synger de om og om igjen, og legger en sintere tone til den normalt så muntre melodien til Los Lobos-favoritten  La Bamba. Akkompagnert av en trommeslager slår de av og til over i "South London is ours, South London is ours ... f**k off Millwall, South London is ours!", men så er det rett tilbake til å banke UEFA, Textor og Marinakis.
Utenfor Fredrikstads stadion med plass til 12 000 tilskuere selges det halvannenhalvskjerf, som er den største kampen siden åpningen i 2007, da det også var konsert med Elton John. Vi går inn og møter sportsdirektør Joacim Heier. "Det er bare Rosenborg som har vunnet bare Rosenborg som har vunnet flere norske ligatitler enn oss, men klubben har vært gjennom noen tøffe tider, så denne kampen er en milepæl - vi er tilbake der vi føler at vi har potensial til å være", forklarer han.
I 2017 rykket Fredrikstad ned til tredjedivisjon, der de ble værende i tre sesonger, og det var bekymring for klubbens fremtid. "Vi slet virkelig økonomisk - og vi nådde bunnen", sier Heier. "Men det var en mulighet til å starte på nytt fra grunnen av." Forrige sesong vendte de tilbake til den øverste divisjonen, da de vant Norgescupen. "Dette er folkets klubb - 16 000 eller 17 000 reiste til finalen fra Fredrikstad, og i dag til finalen fra Fredrikstad, og dagens kamp ble utsolgt på få minutter. Hvis vi kan vinne, vil det være et av høydepunktene i klubbens historie." Fredrikstad har bare vunnet én europeisk hjemmekamp noensinne, i europacupen mot Ajax i 1960.
Lokalbefolkningen er klare for det - noen fyrer av fyrverkeri i sentrum, mens Fredrikstads egne ultras har fylt opp hjemmefeltet i god tid før avspark, vifter med gigantiske flagg, gjør Poznan og lager et helvetes leven, oppmuntret av en fyr i bar overkropp med megafon. Terrasseseksjonene i hver ende er stengt fordi det ikke er tillatt med ståplasser under UEFA-kamper, men stemningen er imponerende, og Palace-fansen konkurrerer med vertene om hvem som kan synge høyest.
Hjemmefansen avduker en gigantisk tifo idet lagene kommer ut, før tre sider av banen holder opp skjerf og synger en følelsesladet versjon av klubbhymnen. Til og med Palace-formann Steve Parish, som sitter ved siden av oss, tar det opp for ettertiden på telefonen sin. Stemningen er mye bedre enn selve kampen - på en kunstgressbane er Palace forsiktige med å overanstrenge seg når de forsvarer sin 1-0-ledelse, mens Fredrikstad er like lite risikovillige med tanke på å bli tatt på kontring. I stedet sender de flere lange innkast inn i boksen enn Tony Pulis' Stoke, men Palace avverger palace avverger trusselen på mesterlig vis.
Mangelen på kampaction gjør at vi føler oss døsige - i likhet med mange av fansen dro vi hjemmefra før klokken 04.00 for å rekke morgenflyet - men spenningen stiger etter hvert som kampen nærmer seg slutten. Palace-fansen følger spent med, og blir rasende når en potensiell profesjonell forseelse bare fører til et gult kort. "Har UEFA betalt deg?" synger de i retning dommeren (av juridiske årsaker er vi nødt til å presisere at UEFA ikke gjorde det), før de synger fem rasende minutter til med "F**k UEFA! F**k UEFA! F**k John Textor! F**k Marinakis - din feite jævel!"
Sangen får en stadig mer feirende tone etter hvert som sluttsignalet nærmer seg, men de siste 60 sekundene av overtiden går det helt vilt for seg - Fredrikstads keeper går opp på et langt innkast, og kommer tilbake for å redde da Jean-Philippe Mateta bryter seg fri, før hjemmelaget setter inn et siste angrep og er nære ved å finne det øverste hjørnet.
Like etter blåser det i fløyten, og Palace har kommet seg videre. "Vi skal alle på Europaturné!" roper fansen mens de feirer sammen med spillerne. "Fredrikstad gjorde det vanskelig for oss, men vi fikk jobben gjort til slutt", sier Eagles' midtbanespiller Adam Wharton i mixed zone etterpå.
"Fansen fikk ikke se den beste Crystal Palace-prestasjonen, men de er fornøyde, og det er det som teller", sier trener Oliver Glasner til FFT på sin 51-årsdag, mens han snakker med pressen i et provisorisk telt utenfor hovedtribunen. "Det er flott å vite at fansen reiser med oss overalt - all ære til dem for at de kommer hit, for det koster mye penger og tid. Nå har vi minst tre bortekamper til i Europa. Det første målet for sesongen var å vinne Community Shield - det andre var å spille i et europeisk gruppespill."
Det har vært en kveld som fansen aldri vil glemme - inkludert Bjørn Flo Knudsen, fra Crystal Palaces norske supporterklubb. "Når folk spør meg hvorfor jeg holder med Palace, pleier jeg alltid å si uflaks!" spøker han, og forklarer at det delvis har å gjøre med klubbens farger, som ligner på paletten til hans eget lands flagg. "I kveld var min åttende Palace-kamp i år - jeg var på FA-cupens tredje runde mot Stockport, og ikke i mine villeste drømmer hadde jeg trodd at det skulle føre til to trofeer, og til dette. Jeg bor i en liten by som heter Kongsberg, og i dag satte jeg meg bare i bilen etter jobb og kjørte i to timer for å se Palace. Det var veldig rart."
Flo Knudsen har en rimelig kort reise hjem, mens mange av Palaces tilreisende supportere tilbringer kvelden med å feire på barene i Fredrikstad, før de setter kursen mot flyplassen i morgen tidlig. Noen sitter fortsatt på flyet når trekningen til ligaen gir dem turer til byene Lublin og Dublin - førstnevnte i Polen for åpningskampen mot ukrainske Dynamo Kiev 2. oktober, og sistnevnte for et oppgjør mot Shelbourne. Innimellom disse turene skal de til Strasbourg, samt møte AEK Larnaca fra Kypros, nederlandske nederlandske AZ Alkmaar og finske KuPS.
I likhet med fans av mange klubber rundt om i Storbritannia har Palace-supporterne drømt om dette i flere tiår - og nå er det endelig deres tur. De er kanskje ikke i Europa League, og elgobservasjoner har vist seg å være vanskelig å få øye på, men deres livs europeiske eventyr har bare så vidt begynt.

"Vi'har funnet en
tvilsom Airbnb
uten anmeldelser
i noen's
kjeller"

FourFourTto Oktober 2025 55

56 Oktober 2025 FourFourTto

Med klokken fra oven Eagles på turné; fansen fyller bortetribunen; en beskjed til UEFA; Palace stormer frem

Oddsen
odds for
ære

Bookmakerne tror Eagles vinner Conference League

CRYSTAL PALACE
5/1
Fiorentina
11/2
Strasbourg
7/1
Rayo Vallecano
9/1
Shakhtar Donetsk
9/1
Mainz
10/1
AZ Alkmaar
11/1
Dynamo
Kiev
20/1

"I dag handler det om
magien ved å være i
Europa - Jeg't
bryr meg ikke om det'er et godt
spill eller ikke"

FourFourTto Oktober 2025 57

Fra topp til bunn Øl eller skjerf? Du har bare råd til én; "Ta litt av det, UEFA"; applaus for de tilreisende Palace-supporterne

"Jeg ville ha
betalt fire ganger
så mye for å være her
- Jeg kunne'ikke ha
gått glipp av dette"

FourFourTto Oktober 2025 59

£3bn

transfer-vindu

FEATURE
SOMMERTRANSFERS

Dete

Premier League-klubbene brukte mer penger enn noen gang før i sommer - FFT FFT vurderer noen av de mest profilerte signeringene som ble gjort utenfor Anfield

Ord Joe Donnohue

NICK WOLTEMADE
NEWCASTLE £69m
Woltemade kom til St James' Park ut av det blå, noe som minner litt om hans fremvekst for både Stuttgart og det tyske landslaget.
23-åringen er et produkt av Werder Bremens ungdomsavdeling, og har blomstret opp senere i karrieren enn mange av sine jevnaldrende i Premier League. Woltemade hadde bare en håndfull innhopp i Bundesliga før han som 20-åring ble lånt ut til tredjeligaen, der han vant tittelen med SV Elversberg og ble kåret til årets spiller i divisjonen etter å ha funnet målformen.
Da han kom tilbake til hjemklubben, viste det seg at han ikke hadde det samme blikket for mål i den øverste divisjonen, i hvert fall ikke før han forlot klubben. Bremen sa "Auf wiedersehen, pet" til Frankensteins fotballspiller for et år siden. Denne sommeren er det en tysk fotballdirektør som gråter i ølkruset sitt.
"Buying the dip" er et børsbegrep for å kjøpe et aktivum mens kursen midlertidig har falt, og Stuttgart klarte akkurat det med Woltemade. Nå, 18 mål på 36 kamper etter at han kom på fri transfer, har klubben tjent godt på spissen.
Med sine 1,80 meter er han en fysisk anomali, men ikke bare fordi han ligner en løshåret versjon av Grey's Monument i Newcastle sentrum. Han er effektiv i luften, som du kanskje forventer, men han er også utrolig dyktig til å slå sin mann på bakken. Du kan bruke ham som målskive for lange baller, eller sette ham inn på venstrekanten som en mer konvensjonell spiss i en overraskende flytende kombinasjon av stor mann og liten mann. Alternativt kan du ha det gøy med å lage AI-genererte bilder av Woltemade og hans kortere, skotske dobbeltgjenger Anthony Gordon som vinner herredouble-tittelen i Wimbledon.
Woltemade er en suveren målscorer, noe han demonstrerte under sommerens U21-EM, der han nettet seks ganger på fem kamper for det tyske laget som endte på andreplass, noe som ga ham turneringens gylne støvel.
Fra et taktisk ståsted kan han trives med den type midtbaneprofil som Newcastle har i overflod: løpere. Woltemade er utvilsomt rå, siden han kun har spilt én sesong i Bundesliga. Ja, han er et sjansespill, men det er noe spennende med et terningkast.
På Werder Bremens U17- og U19-lag, deretter Elversberg, Stuttgart og Tysklands U21-landslag, har Woltemade i gjennomsnitt scoret rundt annenhver kamp. Hvis han opprettholder et slikt snitt, vil han bli en helt på Tyneside.

FEATURE
SOMMEROVERGANGER

YOANE WISSA
NEWCASTLE, £55m
Å betale 55 millioner pund for en 29-åring med a år igjen på kontrakten sin og bare én sesong med mer enn 15 mål på topp sesong er gjenspeiler to ting: Newcastles desperasjon og et marked der det ikke lenger finnes verdi.
Vi vet ikke om Eddie Howe er en fan av 2011 film Moneyballmen ved å signere Wissa og Woltemade han'gjenskaper han Alexander Isak "i det store og hele - mantraet mantraet som ble brukt av filmens Billy Beane, som erstattetd stjernespillere for oakland A's baseball-lag med billigere has-beens.
Wissa er på ingen måte en has-been. Han har ikke stjernekvaliteten til en Isak, men han kommer fra en sesong med 19 mål sesong med Brentford. Håpet er evig for Howe.

Woltemade er en fysisk
anomali - effektiv i luften
effektiv i luften, men utrolig dyktig
til å slå menn på bakken

JAMES McATEE
NOTTINGHAM FOREST, £30m
22-åringen er en fantastisk estetisk spillerdet var nok derfor det tok så lang tid før han forlot Manchester City. Han kaptein for England U21 til EM-gull i sommer og bar dem på ryggen ved mer enn et par anledninger.
Midtbanespilleren er utmerket på  halvsving og kan fortsatt vektlegge en pasning eller treffe målet med presisjon under betydelig press. Forest har flere alternativer i posisjonene han'vil konkurrere om minutter, noen av dem erfarne, så McAtee vil mcAtee vil måtte kjempe om å få spille fra start.
Han briljerte i perifere turneringer for City, men følte seg aldri som en del av Pep Guardiola-møblene. Likevel er han en fotballspiller i Premier League.

FourFourTto Oktober 2025 39

GIANLUIGI DONNARUMMA
MANCHESTER CITY £26m
Den gigantiske Donnarumma er blant de beste målvaktene i spillet. Paris Saint-Germain bestemte seg overraskende for at de ikke ville ha ham lenger, men Ligue 1s tap er Premier Leagues gevinst.
Pep Guardiola har signert den 1,80 meter høye italieneren for litt over halvparten av hva Manchester-rivalene betalte for Andre Onana. Citys nye keeper føles som om han har vært med i en evighet, men han fylte bare 26 år i år, etter å ha blitt Milans nummer 1 som 16-åring. Han ble i Rossoneri i seks sesonger før han dro til Frankrike.
Gjennom hele karrieren har skuddstoppingen vært hans fremste egenskap. Med hjelp av at han stort sett fyller hele målet, har Donnarumma reddet imponerende 26 prosent av straffene han har fått, og det er før vi kommer til straffekonkurranser.
Der har Donnarumma stått på den vinnende siden ved seks av syv anledninger i løpet av karrieren, inkludert både semifinalen og finalen i EM 2020 2020, og reddet fra både Jadon Sancho og Bukayo Saka i sistnevnte. Han ble kåret til turneringens beste spiller, etter å ha etter å ha sluppet inn fire mål på syv kamper.
I mars i år var han på banen igjen, og holdt Darwin Nunez og Curtis Jones unna for å eliminere Liverpool og sette PSG på på vei mot triumf i Champions League.
Parisernes ferd mot sin første europeiske tittel kunne ikke ha skjedd uten ham, noe som gjorde Luis Enriques beslutning om å erstatte ham med Lucas Chevalier i sommer desto mer overraskende. Det skyldtes i stor grad at Donnarumma ikke er den mest rutinerte med ballen ved føttene, noe som gjør en overgang til Guardiolas City like interessant som spennende - for ni år siden byttet Pep ut Joe Hart av samme grunn.
Donnarumma er likevel vant til å spille bakfra etter fire sesonger på Parc des Princes, men ikke forvent for mange Ederson-lignende streiftog inn i ingenmannsland. Han vet hvor han tjener sine penger: inne i boksen, der han holder ballen unna mål. Gjennom årene har han vist seg å være ganske god til det.

Han'er en fremragende
shot-stopper -
hjulpet av å fylle
hele målet

40 Oktober 2025 FourFourTto

TIJJANI REIJNDERS
MANCHESTER CITY £46.5m
Manchester City er'ikke et lag som alltid har trivdes i overgangsfaser under Pep Guardiola, men Reijnders' styrke ligger i å å flytte ballen fra den ene enden til den andre - og og raskt.
27-åringens pasningsspill er kanskje ikke like polert statistisklymen han gir noe annet, i tillegg til allsidighet på midtbanen. I sin tidlige dager i AZ Alkmaar ble Reijnders ble av og til brukt på kanten, så er hans evne til å slå en mann. I Milan forrige sesongforrige sesong begynte han begynte han dypere i en dobbel-pivot før han før han ble flyttet opp i banenog scoret 10 Serie A-mål.
Reijnders bekymrer seg ikke mye for defensivt arbeid, men viser FFT en Man City-fan som kritiserte Kevin De Bruyne for det.

RAYAN CHERKI
MANCHESTER CITY £30m
Premier League har en rik historie av stjerner med nordafrikansk bakgrunn: Riyad Mahrez og Samir Nasri har vunnet flere titler, og en fyr som heter Mo Salah har gjort det ganske bra.
Auacity er en treffende måte å beskrive den franske landslagsspilleren Cherki. I en alder av 22 år erer han en svært talentfull spiller, selv om ikke nødvendigvis den beste idrettsutøveren, og noen ganger holdt han litt tilbake i løpet av sine seks sesongene i Lyon. Men lsiste siste med 12 mål og 20 målgivende pasninger.
Han er så tofotet som det går an å bli, og mer enn en håndfull av målene hans har utløst forbløffede reaksjoner på på banen. Han er dristig og vågal på den siste tredjedelen - tpublikum vil gi beskjed når Cherki har ballen.

XAVI SIMONS
SPURS, £52m
I en alder av 16 år hadde Simons allerede samlet over to millioner følgere på Instagram, tilbrakt ni år på Barcelonas berømte La Masia-akademi og hadde akademiet i Barcelona og hadde den verdenskjente superagenten Mino Raiola i sitt hjørne. Han hadde  også vært med i en Nike-reklame sammen med noen av verdens mest ikoniske spillere, inkludert Neymar, Kevin De Bruyne og Andrea Pirlo. Premier League var alltid en sannsynlig destinasjon for et talent med en slik utvikling - men veien dit har vært kronglete.
Simons byttet Barcelona ut med Paris Saint-Germain i 2019, og ble tippet som europeisk fotballs neste store stjerne. Men som så mange andre unge PSG-talenter i denne perioden, opplevde tenåringen at veien til førstelaget ble blokkert av klubbens ønske om å signere ferdige superstjerner i et forsøk på å oppnå umiddelbare resultater.
Til tross for at Simons briljerte for den franske klubben i juniorturneringer, spesielt i UEFA Youth League, fikk han bare 11 A-lagskamper, før han dro til PSV Eindhoven. Den offensive midtbanespilleren beviste at han var klar for førstelaget, og han scoret 22 mål på 48 kamper i hjemlandet - om noe hadde han gjort det for godt i hjemlandet, for PSG utøvde snart sin tilbakekjøpsopsjon for bare 5 millioner pund.
Det er en scene i Martin McDonaghs In Bruges hvor Colin Farrells karakter blir fraktet tilbake til den belgiske byen, som han ikke liker og helst vil se ryggen på. Man kan forestille seg et lignende scenario for Simons. Heldigvis for ham ble han raskt lånt ut til RB Leipzig, der han fortsatte der han slapp i PSV, og til slutt flyttet han permanent til Bundesliga-laget.
To år på spydspissen av Red Bulls talentbånd gjorde at Simons var i søkelyset til to av Londons største klubber i sommerens transfervindu. Det var Spurs som til slutt vant over Chelsea, og 22-åringen vil nå forsøke å gjenskape det han gjorde som målscorer og prisme for offensive trekk i både Leipzig og Eindhoven.
Simons er ekstremt involvert i lagets angrepsspill og har en enorm teknisk dyktighet og evne, som man kan forvente av en spiller som har tilbrakt så lang tid i Barcelonas akademisystem. Det har gjort ham fantastisk allsidig.
Han er slagkraftig i overganger og mer slitesterk enn engelske eksperter vil gi ham kreditt for hvis han tar seg tid til å akklimatisere seg til Premier League, og Spurs har klart å få tak i den typen spiller som PSG var ute etter hele tiden.

RANDAL KOLO MUANI
SPURS, LÅN
Spurs manglet ikke en spiss, men nå har de fått enda en, med en merittliste som målscorer. Kolo Muani, som er utlånt fra PSG, er en moderne nier. Han opererer hovedsakelig i boksen, og han gjør gode sjanser til store sjanser med sterke avslutninger.
Nantes, Eintracht Frankfurt, PSG og Juventus er en imponerende CV for en 26-åring - og sist sesong i Serie A var han tilbake på sitt beste med åtte mål på 16 kamper.
Han vil kanskje for alltid være hjemsøkt av sjansen til å vinne VM-finalen i 2022 på overtid, men han har en spissinstinkt. Driblingene hans plager også forsvaret i overgangssituasjoner like mye som stavemåten av fornavnet hans plager FFT. Bare én L?

Et opphold i Premier League var
alltid sannsynlig for en spiller
på hans vei, men han
har måttet jobbe for det

MOHAMMED KUDUS
SPURS, £55m
Kudus er utdannet på FC Nordsjaellands samlebånd, som blander unge ghanesere fra Right To Dream-akademiet med Danmarks beste tenåringer, og er uten tvil organisasjonens største suksesshistorie til dags dato.
25-åringens styrke ligger i hans atletiske egenskaper. Han snur seg vekk fra utfordringer, setter i gang kontringer og bruker lemmer til å slå bort motstandere, samtidig som han beskytter - og ofte avanserer - ballbesittelsen.
Hovedgrunnen til at Kudus først nå når en engelsk klubb på elitenivå (beklager, Hammers), er uflaks med skader. Han er en plug-and-play-spiller, og har en slagkraft i kombinasjoner på grunn av sin ballbehandling. Han er ikke veldig Spurs-aktig, om vi får lov til å si det.

FourFourTto Oktober 2025 41

VIKTOR GYOKERES
ARSENAL £64m
Mye av kritikken som omringet Arsenal forrige sesong, skyldtes mangelen på en nummer ni. Pundits hevdet at The Gunners var for avhengige av å score på dødballer til å bli sett på som en tittelutfordrere, og til en viss grad hadde de rett. Liverpool hadde sikret seg Premier League tidlig nok til at Arne Slot kunne reise til Ibiza mot slutten av sesongen.
Så hva gjorde Arsenal? De signerte en spiss. En stor en. Og for store penger. Den prisbelønte svensken er delvis kanalløper, delvis spiss, og han vil strekke motstanderens forsvarslinje gang på gang. Han er en atlet, kanskje større og mer boksende enn Premier League er vant til, men se på den fysiske profilen til de beste spissene i ligaen: De er alle høye, langlemmede og kraftig bygget.
Nesten alt Gyokeres gjør, gjøres også med stor intensitet - det er en fysisk test som spillere må bestå hvis de skal ha håp om å nå Premier League i dag. Gyokeres lar seg ikke avskrekke av medspillere som ikke finner ham eller av stengte pasningsbaner, men fortsetter å løpe.
Riktignok kan ikke Primeira Liga i Portugal måle seg med Englands toppdivisjon når det gjelder atletikk, fysikk og forsvarsspill, men 68 mål på bare 66 ligakamper for Sporting er likevel et solid bevis på at spissen vet veien rundt 18-meteren.
Dette er en spiller hvis vei til en eliteklubb ikke har vært lineær. Han ble først identifisert av Brightons stadig mer anerkjente speidersystem og rekruttert fra svenske Brommapojkarna som 19-åring, men Gyokeres' potensial ble ikke innfridd. Han tilbrakte tre og en halv sesong hos The Seagulls, men spilte aldri i Premier League.
Han var på utlån i England og Tyskland, og til slutt endte han opp i Coventry etter opphold i St Pauli og Swansea. Få hadde forutsett den svenske landslagsspillerens opptur da han først signerte for Sky Blues, men etter to sesonger i Championship scoret han 40 mål totalt, i tillegg til å bli kåret til den beste spilleren i EFL av FFT lesere i 2022-23.
Hans £20 millioner pund til Ruben Amorims Sporting var en utrolig suksess. Forrige sesong scoret Gyokeres latterlige 39 mål i Primeira Liga, et antall som bare to spillere har slått siden den store Eusebio - Hector Yazalde i 1973-74, og Mario Jardel i 2001-02. ingen andre spillere i ligaen scoret mer enn 19 mål forrige sesong.
Gyokeres har kommet til toppen med overgangen til Arsenal - nå må spissen bevise at han kan bli der.

YEREMY PINO
CRYSTAL PALACE £26m
Pinos beslutning om å bytte Champions League-fotball mot Crystal Palace var nok en indikator på Premier Leagues makt.
22-åringen ble en av La Ligas mest pålitelige kantspillere i Villarreal. Han er kreativ, tidvis dristig og klar til å ta imot i farlige rom, og er en liten figur med betydelig oppside. Pino er den typen signering som en midt på tabellen ikke kunne ha gjort før ligaens økonomiske oppsving.
Å typeklassifisere den spanske landslagsspilleren som en iberisk primadonna ville ignorere hans arbeidsmoral - en fluevekt blant pino er en fluevekt blant lette tungvektere, og han vil tape flere utfordringer enn han vinner, men han vil ikke unndra seg dem.

MARTIN ZUBIMENDI
ARSENAL, £60m
Før han kom til Arsenal, ville de fleste Premier League-fans sannsynligvis ikke ha vært i stand til å velge Zubimendi ut av  en oppstilling. Han er ikke spesielt stor eller atletisk, men det er en ting som han absolutt er: en veldig god fotballspiller.
Oppvokst i Real Sociedads Zubieta-akademi, og den intelligente 26-åringen har mer til felles med den nye sjefen Mikel Arteta enn de fleste. Begge av de Baskiske baskiske midtbanespillerne startet sine ungdomskarrierer på den tidligere La Real klubben Antiguoko.
Zubimendi, som ledet EM-finalen mot England etter å ha erstattet skadde Rodri, er en  av Europas beste midtbanespillere uten ballbesittelse - en god match for Englands beste side uten ballbesittelse.

Alt Gyokeres
gjør, gjøres med
intensitet - Det's a
Premier League må

42 Oktober 2025 FourFourTto

EBERECHI EZE
ARSENAL £60m
For fjorten år siden var Eze unggutten som ble løslatt av Arsenal. Derfor virket det passende for de fleste, Spurs-fansen unntatt, at han kom hjem.
Da han som 16-åring også ble løslatt av Fulham, så det mørkt ut for hans håp om å bli proff. "Det var sannsynligvis det laveste jeg har vært", sa han senere til FFT. "Det var rundt juletider. Jeg var på prøvespill hos Reading resten av sesongen, men det gikk ikke. Jeg begynte å bli redd for at jeg ikke ville klare det."
Men å starte på nytt er en del av livet. For mange mennesker finnes det ingen større motivasjon enn å få beskjed om at man ikke kan. Det var hos QPR Eze tok av, til tross for feilaktige rapporter om at han nesten hadde fått jobb hos Tesco. "Det er ikke sant!" forsikret han oss i 2020. "Jeg tror Paul Hall, den gamle manageren for QPRs U23-lag, har skylden. Jeg spilte en forferdelig kamp, og Paul gikk amok i pausen og ropte: "Vi reddet deg - du jobbet nesten i Tesco, og det er slik du takker oss?!"
I årene som fulgte gikk han til Crystal Palace for 17 millioner pund, og ble en av de mest ikoniske spillerne i klubbens historie. Eze åpnet Selhurst Park-kontoen sin med et frispark bak lukkede dører i den covid-berørte sesongen 2020-21. Palace-kapitlet hans nådde et crescendo med to trofeer på rad på et fullsatt Wembley - Eze scoret det som nå kanskje er Eagles' mest berømte mål gjennom tidene, i FA-cupfinalen i mai i år.
Hans fleksibilitet og posisjonsmobilitet gir Mikel Arteta alternativer. La oss ikke glemme at The Gunners er konger av dødballer, så hva er vel bedre enn å supplere troppen med en av ligaens dødballspesialister. Et undervurdert aspektet ved signeringen er hans kjølige hodet temperamentsom gjør det mulig å ta beslutninger på en strømlinjeformet måte.
I materiell forstand betydde det lite å slå Spurs, men det er ikke slik det vil bli husket på noen av sidene av Nord-London.

QPR var der Eze
tok av, til tross for
feilaktige rapporter
han'nesten hadde tatt
en jobb i Tesco

JACK GREALISH
EVERTON, LÅN
Gary Neville sa det i forkant av Jack Grealishs debut for Everton: Manchester City-lånet er "milevis" fra hva The Toffees hadde tidligere i den delen av banen.
Det er mulig vi alle har glemt hvor innflytelsesrik han var i Aston Villa, før han flyttet til Etihad i 2021. Fire målgivende pasninger i sine to første Premier League-kamper for Everton - inkludert to i den første kampen på deres nye stadion - var en betimelig påminnelse.
Grealish er fortsatt en fantastisk spiller, med med ferdigheter som er like imponerende som de store leggene og små leggbeskyttere. Evnen til å trekke frispark i farlige områder, slå forsvarsspillere og spille på kanten av feltet var alle spillforandrere som Everton sårt trengte.

KEVIN
FULHAM £34.6m
The Cottagers gikk nesten hele sommeren uten en stor signering, men på deadline day betalte de mer enn 30 millioner pund for en 22 år gammel brasilianer fra Shakhtar Donetsk.
For to år siden ble Kevin kåret til beste spiller i den anerkjente brasilianske ungdomsturneringen Copinha med fem mål og fem målgivende pasninger for Palmeiras U20-lag. Russlands invasjon har gjort ukrainske klubber mindre i stand til å overtale utlendinger til å flytte til landet, men like sikkert som at vann er vått, vil brasilianske spillere finne veien til Shakhtar.
Og det er desto bedre når disse brasilianerne har merkelig umoderne engelske navn - kantspilleren vil håpe på større suksess i Storbritannia enn landsmennene Allan, Arthur eller Bernard.

FourFourTto Oktober 2025 43

BENJAMIN SESKO
MANCHESTER UNITED, £74m
Manchester Uniteds merittliste med store pengeinnkjøp har ikke vært god siden Sir Alex Ferguson la opp. Faktisk har alt som har med Manchester United å gjøre ikke vært bra siden da.
Antony, Jadon Sancho og Rasmus Hojlund er blant klubbens seks dyreste signeringer gjennom tidene, men alle løp mot utgangen på den siste dagen i sommerens vindu. Ettersom de tre andre medlemmene av den mindre anerkjente topp seks er Paul Pogba, Harry Maguire og Romelu Lukaku, har Sesko på sjuendeplass har all rett til å være litt engstelig.
Slovenerens stil er på moten akkurat nå. Engelsk fotball, på alle nivåer, er besatt av høye, bevegelige og atletiske midtstoppere - Erling Haaland kan ha noe med det å gjøre.
Sesko er 1,80 meter høy og har scoret mål uansett hvor han har vært. Det var hans fysiske profil allerede som skolegutt som gjorde Red Bull-systemet oppmerksom på ham. I ungdomsfotballen er det større, sterkere og mer utviklet som blir lagt merke til av speiderne - ellers holder det å score 59 ganger på 23 kamper for U15-laget ditt. Sesko krysset av i begge boksene.
Han kom til Red Bull Salzburg etter bare å ha fylt 16 år, og ble lånt ut til satellittklubben FC Liefering. I sin tredje kamp for andredivisjonsklubben fikk Sesko rødt kort ett minutt etter at han kom inn fra benken - det samme skjedde da Lionel Messi debuterte i Argentina, og det gjorde ham aldri noe vondt.
I sin andre sesong i Liefering eksploderte han og tok fra hverandre forsvar på andre nivå. Hans første hele sesong med Salzburg ga en håndfull mål, før han scoret annenhver kamp i den neste sesongen. De som kjenner med Red Bull-pipelinen vil vite hva som hva som kom etterpå: RB Leipzig. Han slo til med en gang med tosifret antall scoringer i hver av sine fulle Bundesliga-sesonger og forbedret stadig sin produksjon i Europa.
Det kan ta tid å tilpasse seg Old Trafford, men det er ingen tvil om hans evner. Bare ikke be ham om å ta et straffespark en vindfull kveld i nordøstlige Lincolnshire.

Høy, bevegelig og
atletisk, Sesko's
stil er på moten
for øyeblikket

44 Oktober 2025 FourFourTto

BRYAN MBEUMO
MANCHESTER UNITED, £70m
Av Manchester Uniteds tre største signeringer denne sommeren, kan Mbeumo likevel vise seg å være den mest pålitelige.
Matheus Cunha briljerte i Wolverhampton, men Mbeumo er mer Premier League-rutinert etter fire sesonger i den øverste divisjonen med Brentford. Forrige sesong scoret 26-åringen 20 mål i Premier League - det er bra for en spiller som ikke er spiss og som spilte for et lag midt på tabellen.
Hans arbeidshastighet og aerobe kapasitet er også blant de beste i ligaen. Forrige sesong var han en av de mest stabile høyintensitetsspillerne, og sprintet over lengre distanser og varigheter enn de fleste av sine jevnaldrende. Som lagkamerat, supporter eller trener er det lett å stille seg bak en slik spiller.

HARVEY ELLIOTT
ASTON VILLA, LÅN
På de ni siste Liverpool-kampene har Elliott scoret fire mål og registrert fem målgivende pasninger. Fra benken borte mot Paris Saint-Germain i forrige sesongs Champions League, da det sto 0-0, holdt han hodet kaldt og avgjorde kampen for Liverpool. Når han fikk muligheten, leverte han - det var lite mer han kunne ha gjort.
Når han nå går til Villa på et sesonglangt lån, og overgangen blir permanent neste sommer for 35 millioner pund, får han den plattformen Arne Slot ikke kunne tilby. Elliott ble også kåret til turneringens beste spiller da han vant U21-EM for andre gang på rad i sommer, med fem mål, fire av dem i utslagsrundene. Det er lett å forstå hvorfor Liverpool la til en tilbakekjøpsklausul, for sikkerhets skyld.

JOAO PEDRO
CHELSEA, £60m
Brasilianeren hadde ikke en gang spilt for Fluminense da Watford gikk med på å signere ham for 10 millioner pund i 2018. Etter hvert som årene har gått, har det blitt klart at Hornets hadde klart å identifisere en perle.
Joao Pedro fulgte Richarlisons vei da han flyttet fra Fluminense til Vicarage Road, men har hatt det travelt med å overgå prestasjonene til sin venn og landsmann. Det tok bare 18 minutter før han fant nettmaskene med et fantastisk mål i sin første kamp fra start for Chelsea, i semifinalen i VM for klubblag... mot sin gamle klubb Fluminense. Hvem er manusforfatteren hans?
Et mål til fulgte i samme kamp, før han også scoret Chelseas tredje mål i finalen mot PSG og hjalp sin nye klubb til å bli verdensmestere. Litt av en måte å presentere seg selv på. To mål på sine tre første Premier League-kamper for Chelsea var heller ikke dårlig.
Den hardtarbeidende Joao Pedro er like mye en kreatør som en målscorer, og er en drøm for en trener. Noen spisser har stor gjennomslagskraft, men lite berøring, og gjør mye med ballen, men ser lite av den. Du vil ikke finne ham i den lavberøringsfilosofien - han er tross alt brasilianer. I stedet ønsker han å drible, skyve lagkameratene gjennom og score mål.
Joao Pedro er sønn av den tidligere fotballspilleren Chicao, som tilbrakte åtte år bak murene i Brasil for medvirkning til drap, og har vokst opp uten en far som han etter sigende er fremmedgjort fra.
Moren og stefaren spilte en avgjørende rolle da han flyttet til England - de bidro med nyttig informasjon da de besøkte Watford for å rekognosere. "Da de kom hjem til Brasil, sa de: "Vi skal kjøpe masse vinterklær til deg, det er veldig kaldt der", forteller Joao Pedro til FFT i 2023 - i likhet med både Gyokeres og Eze er han en annen spiller som har gjort det bra siden han figurerte høyt på vår årlige liste over EFLs 50 beste spillere.
Spissen vinner frispark og straffer fordi han er en risikotaker så vel som en sjansemaker. Han scoret seks mål på like mange kamper da Brighton tok seg til utslagsrundene i Europa League i 2023-24, og slo til mot lag som Ajax og Marseille, før en hamstringskade satte en stopper for skade satte en stopper for hans og The Seagulls' Europeiske eventyr. Store arenaer og store anledninger ser ikke ut til å skremme ham.
Richarlison var Brasils nummer ni under forrige VM - men hvis han fortsetter sin sterke start i Chelsea, kan det neste år være Joao Pedro som leder an for Selecao i Nord-Amerika.

ALEJANDRO GARNACHO
CHELSEA, £40m
Du har sannsynligvis gjort deg opp en mening på Garnacho alleredeså vi skal ikke prøve å endre den. Det det er liten uenighet om, er argentinerens potensial som en game-changer.
En spiller som presenterte 144 ganger for Manchester United før han fylte 21 år, kan'ikke mangle evner - tdet er nettopp hva Chelsea har gamblpå på. Hvis blues er i stand til å utnytte utnytte hans individualitet til lagets lagets fordel, United kan angre på at de lot ham gå for en rimelig beskjeden sum.
Med den enorme med det enorme vell av angrepsalternativer som Enzo Maresca har til rådighet, har Garnacho en kamp på hendene for å bli fast inventar på Stamford Bridge. Har han kampen for det? Det vil denne sesongen vise oss.

En kreatør like mye som
han er en målscorer, Joao
Pedro er en hardtarbeidende
og en trener's drøm

JAMIE GITTENS
CHELSEA, £52m
I et annet liv kunne Gittens ha vært sprintermester, så utrolig rask er han. Et eller annet sted på veien ble en ball ble satt foran ham, og han løp med den i stedet.
A dribblende, tenåringsaktig engelsk kantspiller forlater Manchester City til fordel for Borussia Dortmund er kjent hvis du husker Jadon Sancho. Det er ganske ironisk, da, at Gittens er nå er mannen erstatter ham på Stamford Bridge.
Det er en viss fare for at kantspilleren er en one-trick pony - sammenlignet med hans ballføring, kan resten av spillet hans føles uraffinert. 21-åringen var tidligere kjent som Jamie Bynoe-Gittens, men forkortet etternavnet sitt for 12 måneder siden med begrunnelsen "jo kortere, jo bedre". Akkurat som veien til mål.

FourFourTto Oktober 2025 45

UPFRONT

WaNt MER? BESØK
fourfourtwo.com/quiz

HJERNENteasere

DEN ULTIMATE QUIZ

Vis frem din kunnskap om trivia med spørsmål om signeringer med megapenger og noen i pandadrakt

Wvem var den første britiske klubben som vant et europeisk trofé i 1963?
01
Wilke av Premier Leagues 20 managere i begynnelsen avdenne sesongen spilte flest kamper i noen toppdivisjon i Europeisk league?
02
For hvilken sesong har Premier League fra 22 til fra 22 til 20 lag?
03
Paisley Panda er maskoten til hvilket skotsk Premier League klubb?
04
Medregnet denne sesongen har alle seks av Arsenals seks borteseire på Manchester United i Premier League-æraen har endt med hvilken målforskjell?
05
Erling Haaland scoret fem mål da Norge slo Moldova 11-1 denne måneden - hvilken Rangers-spillern Rangers-spiller kom inn fra benken og scoret fire ganger?
06
Tsant eller usant: Sam Allardyce har vært med i Coronation Street?
07
Wilken klubb vant den siste utgaven av Cupvinnercupen i 1999?
08
Volksparkstadion Volksparkstadion er hjemmet til hvilken Bundesliga-klubb?
09
Med 25, wlken engelskmann har rekorden for flest Premier League-mål scoret i august?
10
Onbart to utespilleres født  i 1980-tallet dukket opp ii de første runden av kampene for den nåværende Premier League sesongen. Hvem var de?
11
Alexander Isak kom til Newcastle fra hvilket spansk lag i 2022?
12
At 19 år og 97 dager, hvilken veteranspiller har rekorden for lengst opphold mellom mesterskapsopptredener da de spilte i sesongens første kamper?
13
Wilket kanadisk stjerneskudd ble den første kvinnelige spilleren til en million pund da hun kom til Arsenal denne sommer?
15
Wem er de regjerende Copa Libertadores mestere?
16
Whvilk e nåværende League One-lag har kallenavnet tthe Stags?
17
Eks-Manchester City-sjef Mark Hughes startetdenne sesongen som manager for hvilket non-league lag?
18
Wilken klubb ble den første i europacuphistorien som slo ut Real Madrid, under den sjette utgaven av turneringen i 1960-61?
19
Wvem er den eneste spilleren som har scoret i en Europacup finale,     en VM-finale og finalen i finalen i Europamesterskapet?
20

14

Disse fire spillerne har alle vært de dyreste  spiller i verden på et eller annet tidspunkt. Nevn dem.

1 Tottenham (Cupvinnercupen) 2 Oliver Glasner (410 kamper) 3 1995-96 4 St Mirren 5 1-0 6 Thelo Aasgaard 7 Falsk 8 Lazio 9 Hamburg 10 Andy Cole 11 James Milner og Idrissa Gueye 12 Real Sociedad  13 Ashley Young (for Ipswich) 14 Gianluigi Lentini, Jean-Pierre Papin, Denilson, Gianluca Vialli 15 Olivia Smith 16 Botafogo 17 Mansfield 18 Carlisle 19 Barcelona 20 Gerd Müller

382 SPINE LINE "'Irtysj Pavlodar, Sibir Novosibirsk' er nevnt i Kairat Almaty-artikkelen som de eneste to klubbene lenger øst som har vært vertskap for en uavgjortkamp i en europeisk turnering", sier David Ashworth. Helt riktig! Har du denne månedens Spine Line? For å vinne et Art Of Football A4-trykk eller en T-skjorte, send en e-post til fourfourtwo@futurenet.com eller svar på X ved å bruke #FFTSpineLine

Jules Breach

OPINION

Programlederen gir et innblikk i hvordan Premier Leagues nye halv-halvtimesintervjus arbeid

premier League-sesongen 2025-26 er nå godt i gang, og med den noen helt nye-nye funksjoner har blitt lagt til i våre TV-presentasjoner for å ytterligere forbedre opplevelsen for fansen.
I forbindelse med denne kampanjen har kringkasterne fått større-bak-kulissene tilgang til å filme inne i garderobene og muligheten til å filme halve-tid og i-intervjuer med spillere og ledere i pausen og under kampene. Hvis fansen var skeptiske til disse nyhetene før sesongen startet, vil de se halvtimen-halvtimesintervjuene faktisk finner sted, har ikke gjort mye for å endre deres mening ennå. Bmen det'er tidlig.
Alle 20 klubber gikk enstemmig gikk enstemmig med på disse intervjuerog å kjenne til bakgrunnen for hvordan de fungerer, kan bidra til å forklare hvorfor. Jeg var live-reporter for TNT Sports for kampen mellom Manchester City og Tottenham, og vi gjorde en halv-pauseintervju med Spurs sjefen Thomas Frank. I tillegg til det var sesongens første på kanalen, var det også første gang for meg som reporter.
Jeg hadde jeg hadde så mange spørsmål om hvordan det ville fungere, og som med alt annet på en kampdag på en Premier League-arena, var det'er omhyggelig planlagt. Reglene er at hver klubb bare må gå med på å gjøre ett av de tre nye innslagene to ganger i løpet av en sesong. Vertskringkasteren må legge inn forespørselen for den halve-fem dager i forveien, og klubben har inntil 24 timer på seg før kampen en kamp til å si ja, og til å bestemme hvor og på hvilket tidspunkt i pausen det skal skjes sted.
Klubben har da også muligheten til å trekke tilbake tilgangen på det tidspunktet tidspunktet for intervjuet hvis laget deres taper. Det'står også i Premier League-håndboken League-håndboken at den halv-tid intervjuer må være positive og ha ikke ha mer enn tre spørsmål.
Ihar tidligere skrevetitten i FFT om spenningen ved å gjennomføre post-intervjuer etter kampen, så hvordan kan en halv-tid en sammenligne? Tprinsippene er stort sett de samme, men den største forskjellen var et større tidspress, som manageren snakket til oss rett før andre omgang skulle avspark avspark.
På dagen var Spurs utmerket, ledet takket være Brennan Johnsons 35-minutt, så jeg visste på det tidspunktet at det var sannsynlig at intervjuet ville bli gjennomført. Jeg begynte å tenke på hva jeg ville spørre Frank om lagets første-første omgang, og så doblet Joao Palhinha Spurs' ledelsen like før pause-tid, så intervjuet var garantert.
Dommeren blåste i fløyten, og jeg gikk og ventet like ved kanten av tunnelen sammen med kamerateamet mannskapetkamerateamet, lydoperatøren og stasjonssjefen. Omtrent 12 av de 15 minuttene hadde gått da vi begynte å se noen Spurs-spillere gå ned trappene mot banen. Da visste vi at Frank ville være nært forestående. TNT-sendingen vår var live, og programleder Lynsey Hipgrave ble fortalt at det ville ta sekunder før Frank var hos meg. Jeg hadde øretelefonen i lyttingen da hun overleverte, mense ser spurs-sjefen gå mot meg. Akkurat da jeg begynte å snakke, var han der foran kameraet slik at jeg kunne starte intervjuet. Alt måtte være perfekt timet for at det skulle være sømløst.
Tre spørsmål, tre svar, alt på 42 sekunder. Og pust. Det var raskt, direkte og poengtert, men også innsiktsfullt. Frank fortalte oss at han ville at spillerne skulle "være modige i første fase", og at "høyt press er nøkkelen". Det var interessant å få innblikk i hans tolkning da vi gikk inn i andre periode, og det var også ga også gode diskusjonspunkter for kommentatorteamet. Spurs vant kampen, og man kunne tydelig se på banen hvor viktige poengene Frank kom med under intervjuet var.
Halvspilt-tid har alltid vært en hellig del av spillet som seerne aldri har aldri aldri har fått innsyn i, men nå får fansen får  en ytterligere titt bak forhenget  av hva som kan ha blitt sagt i garderoben, og det er også  en anledning til å stille interessante taktiske spørsmål.
Det kan ta litt tid å venne seg til - det gjør det ofte med alt som er nytt. Men hvis in-fansen får muligheten til å høre de rå følelsene til en spiller eller manager live under kampen, kan det  på vei ut til andre omgang, umiddelbar reaksjon etter  en spiller har blitt byttet ut, eller taktisk analyse fra en manager som blir snudd på hodet eller viser seg å være riktig, så kan det kan bare  være verdt å gi det en sjanse. Ydu vet aldri hva du kan få.

Halvtimen er en
hellig del av kampen
kampen - nå får fansen
får fansen en titt
bak forhenget

Grønland's se ven-dag sesongen

FEATURE
GRØNNLAND

Territoriet har den siste tiden måttet forholde seg til Donald Trumps tilnærmelser, i tillegg til avvisninger fra både CONCACAF og UEFA.		FourFourTwo reiste til hovedstaden Nuuk i august 2016, for å være vitne til verdens korteste ligakampanje

Ord Paul Watson Bilder Lars Jørgen Petersen

FRA
THE
VAULT

74 September 2025 FourFourTto

FourFourTto September 2025 75

ike Lyberth-Berthelsen, generalsekretær i Grønlands Fotballforbund (GBU), ser kjærlig på det nye 4G-astroturf-underlaget på Nuuk stadion for ørtende gang, med et stolt glis om munnen. Nyheten har fortsatt ikke gått over for ham, og heller ikke for de mange barna som stormer ut på banen for en rask runde hver gang det er pause mellom kampene i det grønlandske mesterskapet i fotball (Angutit Inersimasut GM, eller bare GM).
Dette er første året mesterskapet spilles på kunstgress, etter flere tiår med kamper på et ubarmhjertig underlag av støv og grus som ikke huskes med særlig glede. På 1960-tallet pleide helikoptre å lande ved siden av banen, noe som kastet opp en virvelvind av stein og førte til forsinkelser i kampene.
"Du kunne ha blåmerker i flere uker, kanskje måneder etter mesterskapet", minnes Lyberth-Berthelsen med en grimase. "Hvordan var det for keeperne? De dykket ikke etter noe som helst. Denne banen kommer til å flytte fotballnivået enormt fremover."
For å få mest mulig ut av de få ukene i året da Grønland er varmt nok til å spille fotball utendørs, har lag reist hundrevis av kilometer fra hele verdens største øy for å konkurrere i det nasjonale mesterskapet. Kvalifiserende lag fra alle regionene har tatt turen til hovedstaden Nuuk - en relativ metropol med 17 000 av Grønlands 56 000 innbyggere. Den en uke lange cupkonkurransen består av åtte lag, som starter i to grupper på fire.
Til tross for den presise planleggingen spilles de første dagene av årets turnering i kraftig regn og stiv kuling, noe som tvinger de ventende lagene og funksjonærene til å søke trøst i containergarderobene som står innbydende ved siden av banen. Men når de to Nuuk-lagene forbereder seg til et derby i semifinalen, bryter solen frem, skyene letter, og utsikten over fjellene, fjordene og havet, der et og annet isfjell er synlig, blir fantastisk. Grønlands rødhvite nasjonalflagg vaier i hvert hjørne av banen. Bak det ene målet er det en liten treningsbane med en nesten permanent forsamling av små barn som sparker ball, mens det bak det andre målet er en imponerende lagerhall som brukes til arrangementer og innendørsidrett.
Tilskuerne begynner å komme frem og klatre opp på steinene langs siden av banen for å holde utkikk etter kampen som venter. Det finnes noen skolebenker på sidelinjen, men de fleste supporterne har funnet sine favorittplasser på klippen, og de mest organiserte har lagt ut tepper og bannere for lagene sine. Selv om alle turneringens kamper vises direkte på riksdekkende fjernsyn og ender opp som årets mest sette programmer, er tilskuertallene på Nuuk stadion gode, med et par hundre tilskuere som møter opp til tross for det ofte dårlige været. Stemningen skapes nesten utelukkende av kvinnene, som sørger for et lydspor av grønlandske sanger, mens mennene bare byr på et og annet rop eller skrik.
"Det var veldig varmt for et par uker siden", forsikrer en fan FourFourTwo, mens solen begynner å gå ned og temperaturen synker. "Vi hadde noen av de varmeste dagene noensinne i Nuuk, kanskje så høyt som 25 grader. Jeg antar at den globale oppvarmingen har noen gode sider!"
David Pleat i Nuuk
Etter hvert ankommer spillerne til Nuuk-derbyet mellom IT-79 (Inuit Timersoqatigiiffiat-79), som arrangerte turneringen, og rivalene B-67 (Boldklubben af 1967), de nåværende stormaktene i grønlandsk fotball. B-67 spaserte inn til tittelen forrige gang - deres fjerde på rad - og knuste sine utfordrere i hovedstadens kvalifiseringskonkurranse.
Som i mange andre nordiske land velger de grønlandske lagene å forkorte det fulle navnet sitt til en bokstav og årstallet for å spare mye tid.
Til tross for sin dominans sies det at B-67 er mindre populære blant lokalbefolkningen fordi de tradisjonelt har vært en klubb for dansker - en anklage som ville blitt støttet av det faktum at klubblogoen deres pryder Carlsberg-flaskene i Nuuk, hvis det ikke var for at ølet også sponser de fleste av rivalene deres.
Etter en vaklende start etablerer B-67 sin dominans og vinner 4-0 over IT-79, som ikke har vunnet et mesterskap i sin historie, og når finalen uten å slippe inn et eneste mål på veien. B-67s trener Tekle Ghebrelul er alltid til stede under kampen, og han er alltid med, gestikulerer, klapper spillerne på ryggen og feirer hvert eneste mål med et David Pleat-aktig løp nedover sidelinjen for å omfavne venner og fans.
Ghebrelul er også den ene halvdelen av det grønlandske landslagets tospann, sammen med Rene Olsen. En rekke bemerkelsesverdige hendelser førte Ghebrelul til Grønland for 13 år siden. Han vokste opp i Eritrea, og etter å ha blitt foreldreløs som spedbarn ble han tvunget til å kjempe i uavhengighetskrigen da han var 10 år gammel. Etter et fengselsopphold i Eritrea havnet Ghebrelul i Sudan, der han igjen ble fengslet etter å ha krysset grensen med en pistol. Derfra tok livet hans en dramatisk vending.
"Amnesty International kom og prøvde å hjelpe barna fra Eritrea", forteller Ghebrelul. "Jeg ville ikke dra noe sted, men de tok med folk til land som Canada og Sverige. En av kvinnene jeg snakket mye med, var dansk, så jeg gikk med på å dra til Danmark."
Selv om livet i Danmark langt fra var enkelt, lærte Ghebrelul etter hvert språket, giftet seg med en dansk kvinne og begynte å spille fotball igjen. "Da jeg var i Danmark, så jeg en artikkel om Nord-Grønland", forteller han. "Jeg drømte om å være der, så da jeg så at det ble utlyst en jobb, slo jeg til. I løpet av noen måneder var jeg sportssjef på en skole. Det var den mest avslappende tiden i livet mitt, men siden det alltid var mørkt, var det ikke så mye å gjøre. Jeg har aldri lest så mange bøker!"
Ghebreluls kone fikk nok, og ga ham et ultimatum: Enten måtte de reise tilbake til Danmark, eller så måtte de flytte til den litt mindre søvndyssende byen Nuuk. Ghebrelul valgte Nuuk. Han ankom i 2009, og det første han så, var Nuuk stadion.
"Jeg var her og så på fotballen, og folk sa stadig at jeg burde engasjere meg som trener, men jeg var ganske fornøyd med å bare se på", sier han. "I november 2010 ringte Rene Olsen meg og spurte om jeg var interessert i å trene landslaget sammen med ham. Etter det la vi en plan som gikk ut på å starte helt nederst og bygge fotballen her opp og opp."
Mens Nuuk-klubbene er på hjemmebane, har andre lag foretatt herkuliske reiser bare for å komme hit. Grønlands geografi gjør en bortetur til en lang og svært kostbar prosess for lag fra de tynt befolkede områdene øst, vest og nord i landet, spesielt siden det ikke finnes veier mellom de største bosetningene.
I tidligere turneringer var det vanlig at lagene måtte legge ut på fem dager lange båtturer for å komme seg til turneringen, noen ganger med tragiske resultater. I august 2004 seilte tre fotballspillere fra Aasiaat over Diskobukta på Nordvest-Grønland for å delta i en veterankamp i Qeqertarsuag, men de kom aldri hjem igjen etter at båten deres hadde kjørt seg fast på den ubebodde Hareøya. Redningsmannskapene klarte ikke å finne dem.
Heldigvis betaler de lokale kommunene for de til tider svindyre flyreisene til GM. Turneringen blir sett på som en prioritet i det fotballgale landet, men spillerne må kjempe for å få fri fra jobb. Mange må si opp jobbene sine hvert år og finne seg nye, akkurat som landslagsspillerne gjør når de reiser til en turnering. Det er mye å be om av spillere som alle er amatører.
"Det engasjementet som landslagsspillerne våre viser, er bemerkelsesverdig," sier Olsen, den 37 år gamle landslagstreneren for Grønland. "Noen veldig gode spillere må takke nei til landslaget fordi de vet hva det innebærer av oppofrelser, og enten har de ikke råd til å ta fri fra jobb eller så har de familier som trenger dem."
"Øst-Grønland er som Brasil"
Mens noen grønlendere har blitt profesjonelle i håndball, har det ennå ikke blitt utviklet en profesjonell fotballspiller på Grønland, selv omselv om noen har spilt i de semiprofesjonelle lavere ligaene i Danmark. Den tidligere Chelsea-fløyspilleren Jesper Gronkjaer ble født i Nuuk, men dro til Danmark i svært ung alder.
"Hjemlengsel er et problem for grønlandske spillere," legger Olsen til. "De savner jakta og den tradisjonelle livsstilen. Det er vanskelig å reise bort når man er vant til den typen natur."
I mellomtiden har lagene funnet gymsalsgulv der de legger ut soveposer for uken. Mellom kampene morer spillerne seg med å kjempe på FIFA 16.
TM-62, kvalifiseringslaget fra Øst-Grønland, har reist tusenvis av kilometer for å få en ydmykende opplevelse. Laget kommer teknisk sett fra Kulusuk, som bare har 295 innbyggere, men består egentlig av spillere fra den omkringliggende regionen. De klarte ikke å vinne Øst-Grønlands uoffisielle årlige mesterskap, som mer eller mindre alle som bor i vertsbyen deltar i hvert år, så det er ikke overraskende at de blir slått 11-0 av IT-79 og deretter 12-0 av Nagdlunguaq-48, eller N-48, et av de sterkere lagene fra Diskobukta på Nord-Grønland.
TM-62 reiser seg noe og taper bare 3-1 for FC Malamuk fra Uummannaq på Nordvest-Grønland, som de nordiske landene mener er julenissens egentlige hjemsted. Men nok en tosifret knusing - denne gangen med hele 10-0 av Kogssagssuk, som hadde reist fem timer med hurtigbåt - i playoffkampen om sjuendeplassen bekrefter at TM-62 ender på åttende og sisteplass.
"Øst-Grønland er som Brasil: talentfulle spillere, men alle er splittet opp i ulike lag, forklarer Lyberth-Berthelsen. "Det er en liten befolkning, men den er delt. Å få spille i GM er årets høydepunkt for disse lagene, og du kan virkelig se lidenskapen deres."
Olsen, som følger mesterskapet med argusøyne mens han leter etter nye ansikter til landslaget, vet at talentfulle spillere utenfor Nuuk ofte lar treningsengasjementet glippe i løpet av året, i motsetning til spillerne som spiller for B-67 under Tekle Ghebreluls konstante blikk. Forskjellen i holdninger er tydelig - B-67s spillere varmer opp, mens andre klubbers spillere tenner sigarettene nesten idet de forlater banen.
"Tekle kan holde spillerne sine i et strammere bånd", forklarer Olsen. "Men spillerne fra resten av landet kommer tilbake og har ikke en sunn livsstil. Vi har forsøkt å lære dem det, men det er vanskelig med voksne, for de er fastlåste. Noen ganger er de ikke i form når de kommer på landslagstrening, sammenlignet med spillerne fra Nuuk. Vår beste sjanse er med neste generasjon neste generasjon, for de vil lytte."
At Nuuk-spillerne dominerer det grønlandske landslaget, har imidlertid skapt en viss harme, særlig med tanke på Ghebreluls dobbeltrolle i B-67. "Folk beskylder oss for å være partiske hvis vi velger Nuuk-spillere, selv om de er sterkere enn alle andre," sier Olsen til FFT. "Den tidligere landslagssjefen på Grønland, Jens Tang Olesen, sa til meg at hvis jeg skulle få sparken fra landslaget, så skulle det være på mine egne premisser, så vi tar ut de beste spillerne og lar folk klage."
TM-62s plageånder, N-48, er laget som venter på B-67 i turneringen, og de bærer med seg håpet fra det nordvestlige Grønland. De ti ganger regjerende mesterne kommer fra Grønlands tredje største by, Ilulissat, som betyr "isfjell". Det sies at det bor nesten like mange sledehunder som mennesker i Ilulissat (rundt 4500), og det er hjembyen til den berømte arktiske oppdagelsesreisende Knud Rasmussen, kjent som "eskimologiens far".
Rundt 2000 supportere er samlet til finalen på en solfylt søndag, og det er en jevn fordeling mellom de blåkledde fra hjemmelaget B-67 og de grønne fra N-48. Nordlendingene trekker det lengste strået, noe som fører til en voldsom feiring og en kakofoni av tåkehorn. N-48s store stjerne er Markus Jensen, som regnes som et av de største talentene på Grønland. Angriperen er fisker og bor to timers båtreise fra nærmeste by - han kom for sent til landsmesterskapet fordi han var ute og jaktet mat til familien.
B-67 slår imidlertid tilbake, og leder 2-1 ved pause. En anspent andre omgang ebber ut, og B-67 avgjorde til slutt kampen på pause og vant 3-1. Spillerne hever manager Ghebrelul over hodet, og en lang overrekkelsesseremoni begynner, før den avsluttes med fyrverkeri og B-67 kan løfte et ganske beskjedent trofé.
Uganda's overraskende forespørsel
Om noen uker vil 4G-astroturfbanen være dekket av lag på lag med snø, og den vil være ute av bruk til neste år, etter en lang grønlandsk vinter.
"Vi har blitt fortalt at snøen er et naturlig beskyttende dekke", forklarer Grønlands fotballforbunds president John Thorsen, mens de siste etternølerne er på vei ut av Nuuk stadion. "Jeg håper det er sant, for det har vært så deilig å ha en bane der ballen faktisk ruller ordentlig i stedet for å sprette vilt rundt hele tiden."
Turneringens suksess, som kommer bare noen uker etter en heftig dyst i en sju lags turnering for kvinner, har vært ment som et løft i det grønlandske fotballforbundets videre mål om å bli akseptert som medlem av et offisielt kontinentalt forbund. Til tross for at innbytternes hagesmekker i fluorescerende lilla bærer FIFA-logoen, er Grønland en av de få nasjonene i verden som for øyeblikket ikke er en del av FIFA-familien.
Som et selvstyrt land, men innenfor det danske riket, er Grønlands politiske posisjon gjenstand for heftig debatt.
Mange mener at det burde være et helt uavhengig land. Interessant nok hadde Grønland sin egen versjon av brexit i 1982, da de valgte å forlate Det europeiske økonomiske fellesskap etter en folkeavstemning, og i 2008 innførte de en selvstyrelov som førte til at øya fjernet seg enda mer fra Danmark, i overført betydning.
Fotballmessig har Grønland imidlertid måttet nøye seg med å sende lag til Island Games, og har også meldt seg inn i CONIFA (Confederation of Independent Football Associations), det alternative FIFA for ikke-anerkjente nasjoner, for å søke etter konkurransespill, mens hovedoppdraget om å få UEFA-status har rullet videre.
Færøyene, som slo ut Claudio Ranieris Hellas i EM-kvalifiseringen i 2016, har vært medlem i årevis med samme politiske status. De ble imidlertid tatt opp i FIFA før det ble lagt til en bestemmelse om at medlemmene må være anerkjent som nasjoner av FN.
Tidligere har Spania truet med å stå i veien for at Grønland skulle få UEFA-medlemskap på grunn av sin egen holdning til Gibraltar, før det britiske oversjøiske territoriet til slutt fikk lov til å bli medlem i 2013. Grønlands fotballforbund har fått mye hjelp fra Danmark, og den nye kunstgressbanen i Nuuk er én av tre i landet, og det er planer om flere, inkludert minst én nord på Grønland.
Banen vil trolig bare være brukbar i tre uker av året på grunn av det ekstreme været der, men det gjør den ikke mindre viktig i det større bildet, som handler om å bevise at man er gyldig i øynene til et stort, styrende organ.
Med Englands seierherrer i EM 2016, Island, som inspirasjonskilde, er neste skritt for fotballen på Grønland å bygge en overbygd bane for å utvide 11-er-kampene fra to eller tre måneder i løpet av hvert 12. år til å bli spilt hele året - men den typen mer avanserte anlegg er absolutt ikke billig.
"Å bygge en overbygd bane vil koste rundt 10 millioner euro", sier Lyberth-Berthelsen. "Å fullføre alle fasene som trengs, vil koste rundt 45 millioner euro. Det høres mye penger ut, men jeg er ikke i tvil om at vi kommer i mål til slutt
I mellomtiden er det futsal som gjelder store deler av året, og både Grønlands herre- og damelag har vist lovende takter i innendørsspillet.
Et herrelag slo nylig Danmark på hjemmebane - vel, akryl - og Færøyene ble sendt på dør. Resultatene har til og med ført til forespørsler om vennskapskamper fra usannsynlige kilder.
"Det ugandiske kvinnelandslaget ville gjerne komme på besøk til oss", sier Lyberth-Berthelsen litt overrasket. "Vi var helt med på det, men så sa de at de ville reise over i oktober. Vi måtte forsiktig fortelle demdem at det ville bli rundt minus 10 grader, så det ville de nok ikke!"
Rene Olsen tror også at smålagsspillet er en inngangsport. "Futsal vil være det som setter oss på kartet," sier han. "Foreløpig kan vi ikke konkurrere med andre nasjoner utendørs, men inne i en futsalhall har vi gode muligheter til å oppnå resultater mot store nasjoner."
Inntil videre reiser lagene tilbake til sine respektive hjørner av landet med historier å fortelle, tapte sjanser å beklage og, denne gangen, langt færre kutt og blåmerker.
Denne artikkelen sto opprinnelig på trykk i oktoberutgaven av FourFourTwo i 2016

76 September 2025 FourFourTto

Atmosfæren skapes
av de MANGE kvinnene, som
sørger for et lydspor
av grønlandske sanger

FourFourTto September 2025 77

78 September 2025 FourFourTto

B-67-spillere varmer opp
mens andre klubber tenner sigarettene
sigaretter så snart de forlater
når de forlater banen

ETTERLATT UTE I KULDEN: HVA'HAR SKJEDD SIDEN?

Etter å ha mislyktes med å overbevise UEFA, satser Grønland på CONCACAF

Når FFT besøkte Grønland i 2016, hadde de fortsatt håp om å bli medlem av UEFA. Slik gikk det imidlertid ikke.
For ni år siden trodde man at det europeiske fotballforbundet kunne være villig til å endre reglene for å slippe inn et ikke-FN-land, men antydningene om at det kunne skje på UEFA-kongressen i 2017 viste seg å være grunnløse.
I 2022 skiftet Grønland fokus til å bli medlem av CONCACAF, og i fjor sendte de inn en formell søknad og planla til og med et besøk til hovedkvarteret i Miami i februar for å diskutere et potensielt medlemskap.
Da var imidlertid Donald Trump blitt valgt til USAs president og hadde begynt å komme med vedvarende utspill om å annektere Grønland - noe som befolkningen i territoriet i stor grad er imot. Møtet med CONCACAF ble avlyst, flyttet til London, men så avlyst igjen. I juni ble søknaden avvist i en avstemning blant alle de 41 CONCACAF-medlemmene, og mange av dem var kanskje skeptiske til de mulige reisekostnadene - Paramaribo i Surinam ligger for eksempel 4000 kilometer fra Nuuk.
Grønland kommer til å fortsette å spille vennskapskamper - de ble slått 5-0 av Turkmenistan i den tyrkiske byen Antalya i fjor, og de skal også spille to kamper i Wien i oktober, mot Østerrike og Slovenias amatørlag.
De har også lansert noen stilige nye trøyer, laget av den danske produsenten Hummel, som sier at den lyseblå bortedrakten er en hyllest til innlandsisen i området, som "har stått fast i tusenvis av år mot alle utfordringer". UEFAs og CONCACAFs politikk var en utfordring for mye.

FourFourTto September 2025 67