den

opprøret i prag

Mens de alliertes seier i Europa ble feiret over hele verden, gikk tsjekkiske motstandsfolk til et siste angrep på de tyske okkupantene i landets hovedstad

ord MARTIN KING

Om 8. mai 1945 feiret USA, Storbritannia og de fleste andre europeiske land VE-dagen med stor glede. Samme dag kjempet tsjekkiske opprørere for sine liv. I den voldsomme begivenhetsrusen ved krigens slutt får opprøret i Praha vanligvis lite oppmerksomhet - og det med urette. Det er en historie full av uventede vendinger, der mot og heltemot seiret mot alle militære odds.
Tsjekkerne hadde lidd under den lengste okkupasjonsperioden i Europa og lengtet etter å bli fri fra det nazistiske åket. Tyskerne hadde annektert Sudetenland i oktober 1938 og okkupert resten av landet i mars 1939, opprettet en uavhengig, pro-fascistisk republikk i Slovakia og smidd sammen restene til protektoratet Böhmen og Mähren. Etter at Hitlers håndlanger SS-general Reinhard Heydrich (regionens brutale protektor) ble myrdet i Praha sommeren 1942, slaktet tyskerne ned tusenvis av tsjekkiske borgere som hevn. Etter Hitlers død forberedte den tsjekkiske undergrunnsbevegelsen et opprør mot nazistyret. Den tsjekkiske hovedstaden skulle bli sentrum.
Opprøret begynte like etter middagstid den 5. mai med en kamp om radiobygningen i sentrum av Praha. Da opprørerne hadde kontroll, kl. 12.33, ble det sendt ut et rop om hjelp: "Kaller alle tsjekkere! Kaller alle tsjekkere! Kom oss til hjelp øyeblikkelig."
Lederen for opprøret var den 50 år gamle general Karel Kutlvašr, medlem av den tsjekkiske motstandsbevegelsen, en modig og dyktig soldat - og fremfor alt en patriot. Protektoratets garde og bypolitiet sluttet seg til ham og erobret telefonsentralen, jernbanestasjonen og hovedpostkontoret i nærheten. De første tyske angrepene ble slått tilbake, og Kutlvašr dirigerte opprørerne gjennom politiets kommunikasjonssystem. Klokken 16.00 hadde kampene spredt seg over hele Praha, og tusenvis av sivile hadde satt opp barrikader for å hindre fiendens fremgang.
Wehrmacht-garnisonen i Praha hadde til å begynne med trukket seg tilbake, men opprørerne manglet våpen, og det var velutstyrte SS-enheter rundt hele byen. Om morgenen den 6. mai gikk tyskerne til motangrep med stridsvogner, artilleri og luftstøtte. Samme ettermiddag ble Kutlvašr og hans medkjempere presset tilbake til sine siste forsvarsverker. De trengte desperat støtte fra en av de allierte hærene som var på vei inn i riket, for byen lå mellom de amerikanske og sovjetiske styrkene.
Den 6. mai var alles øyne rettet mot amerikanerne. General George Pattons tredje armé hadde rykket inn i Tsjekkoslovakia fra Østerrike og erobret Pilsen, og Patton ønsket nå å hjelpe opprørerne ved å sende sine rekognoseringsenheter mot den tsjekkiske hovedstaden. "Patriotene i byen trenger vår hjelp!" utbrøt han. "Vi har ingen tid å miste." Men en demarkasjonslinje lenger vest var allerede avtalt med sovjeterne, og general Eisenhower forbød ham å krysse den. "Jeg tviler på hvor klokt dette er", betrodde en frustrert Patton til dagboken sin. Den sovjetiske marskalk Ivan Konevs 1. ukrainske front, som var på vei mot Praha fra Sør-Tyskland, kunne ikke nå den tsjekkiske hovedstaden før om tre dager.
Om kvelden 6. mai mottok den britiske regjeringen ULTRA-dekryptering (et alliert etterretningsprosjekt som avlyttet tysk militær kommunikasjon) av SS-radiosendinger i Praha. "Terrortaktikken vår virker", uttalte de med dyster tilfredshet, "og vi vil snart ha kontroll over byen." Winston Churchill kontaktet nå general Eisenhower. "Jeg håper at planen din ikke hindrer deg i å rykke frem til Praha", bønnfalt den britiske statsministeren, "hvis du har troppene og ikke møter russerne tidligere." Eisenhower nektet imidlertid å gi seg.
I den tsjekkiske hovedstaden klamret opprørerne seg til sine siste stillinger. Klokken 05.00 den 7. mai brøt tyske panserkjøretøyer gjennom barrikadene, og infanteri brøt seg inn i rådhuset. Wehrmacht utvekslet slag med tsjekkiske soldater i trappene og i korridorene, mens sårede og livredde kvinner og barn krøp sammen i kjelleren. Luftwaffe sluttet seg til kampen, og flyene deres bombet og beskjøt de gjenværende opprørsstillingene. En kolonne på 30 tyske stridsvogner samlet seg utenfor SS-hovedkvarteret, klare til å sette inn nådestøtet. Opprøret var i ferd med å kollapse. Men hjelpen kom fra et høyst uventet hold.
Første divisjon av den russiske frigjøringshæren (en antikommunistisk styrke dannet av den frafalne generalen Andrej Vlasov, rekruttert til Wehrmacht høsten 1944) ble uvenner med tyskerne og marsjerte sørover inn i Tsjekkoslovakia uten å adlyde deres instrukser. Der fikk den kontakt med den tsjekkiske motstandsbevegelsen. Sjefen for 1. divisjon, general Sergej Bunyachenko, sympatiserte med Prags situasjon og ønsket å hjelpe opprørerne. Bunyachenkos styrke var utstyrt med artilleri og panservernvåpen, og om morgenen 7. mai, da SS var klare til å knuse opprøret, gikk soldatene hans inn i kampen på dramatisk vis.
Bunyachenko sendte ett av sine regimenter for å innta flyplassen for å hindre Luftwaffe i å bombe byen og for å hindre at flere forsterkninger nådde frem til SS. To andre blokkerte innfartsveiene til Praha fra nord og sør. De gjenværende soldatene hans sluttet seg til opprørerne på barrikadene og kjempet for å ta kontroll over sentrum.
Sigismund Diczbalis var en av disse soldatene. "Mennene våre kjempet med desperat villskap, gate for gate, hus for hus", fortalte han om den nådeløse kampen.
"Jeg husker en tropp Vlasov-soldater som ankom barrikaden vår", sa Antonín Štícha la til. "De presset seg rett forbi oss og begynte å angripe et tysk fort i nærheten."
Kampene om flyplassen i Praha var spesielt blodige. Bunyachenkos menn barket sammen med SS på rullebanene og beskjøt de tyske flyene med artilleri. Om kvelden var flyplassen i den russiske frigjøringshærens hender. Tyskerne ble drevet ut av torget i gamlebyen, og barrikadene ble forsterket. "Uten Vlasov-styrkene ville vi ikke ha holdt byen", sier Štícha understreket. General Bunyachenko og hans menn hadde reddet Praha.
Men dagen etter ble den russiske styrken plutselig beordret til å trekke seg ut. Den 7. mai hyllet Radio Praha dem som helter. Den 8. mai ble det prokommunistiske militærrådet, som koordinerte opprøret sammen med general Kutlvašr, krevde at de skulle dra. Rådet visste at Den røde armé nærmet seg med stormskritt, og de avskydde Vlasov-styrkene. "I løpet av noen timer ble vår eufori - en tro på at vi var engasjert i en historisk og viktig kamp - forvandlet til fortvilelse", sier Diczbalis. "Til å begynne med trodde ikke general Bunyachenko, som befant seg midt i gatekampene, på det. Men etter en stund sank det inn, og han beordret vår umiddelbare tilbaketrekning."
Da Vlasov-styrkene trakk seg vestover i et forsøk på å nå de amerikanske linjene, satte tyskerne i gang en ny offensiv. "Rundt klokken 11.00 den 8. mai gikk SS til storangrep på vårt område", sier Štícha. "Vi trakk oss tilbake mot torget igjen. Det var forferdelig - alt sto i brann. Det var en uopphørlig støy av stridsvogner og artilleriild."
Tyske tropper brøt gjennom til torget i gamlebyen, i enda større styrke. De begynte å beskyte de siste bastionene for tsjekkisk motstand: det gamle rådhuset og radiobygningen. Snart sto rådhuset i flammer, og deler av bygningen kollapset. Radiobygningen ble truffet av over 40 granater. SS og Wehrmacht begynte å samle sammen og skyte sivile. Kvinner og barn ble drevet foran tyske pansrede kjøretøyer og brukt som menneskelige skjold. Stadig flere tropper trengte seg forbi barrikadene og nærmet seg byens sentrum. De nærmet seg for å drepe.
Klokken 13.00 holdt militærrådet i Praha et nytt krisemøte. De underjordiske gangene som gikk fra rådhuset, var en mulig fluktrute, men det var mange sårede i bygningen. I stedet for å forlate dem, bestemte forsvarerne seg for å kjempe til døden. Små grupper av opprørere bevæpnet med bazookaer ble sendt ut på torget for å forsøke å bremse de fremrykkende tyske tankene. Noen av dem var tenåringsgutter. "Våpnene var enkle å bruke og svært effektive i bykamper", husker Jan Svacina. "De kjøpte oss dyrebar tid. Jeg så en 19-åring stå bak et hushjørne. Han lot en stridsvogn kjøre forbi, så gikk han ut og sprengte den i luften med ett skudd fra en bazooka."
Klokken 15.00 var rådhuset imidlertid fullstendig oppslukt av flammer, og taket hadde begynt å rase sammen. Det pågikk kamper i bygningen og på torget utenfor. "Vi levde på timebasis, på minuttbasis," sier Štícha. "Vi hadde bare én tanke i hodet - å holde tyskerne unna."
Men klokken 16.15 skjedde et nytt lite mirakel. General Rudolf Toussaint, Wehrmachts øverstkommanderende i Praha, mottok rapporter om at de ledende sovjetiske styrkene nærmet seg raskt. Toussaint og hans menn hadde ikke noe ønske om å overgi seg til Den røde armé. I stedet bestemte han seg for å rykke vestover uten ytterligere forsinkelser i et forsøk på å nå amerikanerne. For å få til dette innledet Toussaint forhandlinger med opprørerne. Han tilbød å stanse kampene mot å få fri passasje ut av byen. Klokken 18.00 ble det inngått en avtale, og 15 minutter senere forlot den fremste kolonnen med tyske tropper Praha. Mot alle odds hadde den tsjekkiske hovedstaden overlevd.
De første enhetene fra Den røde armé nådde Praha kl. 06.00 den 9. mai. Hovedstyrken ankom fire timer senere. De få hardnakkede SS-enhetene som holdt ut i byen, ble raskt tatt hånd om. "Nå visste vi at vi var trygge", sier Štícha. "Rundt klokken 10.00 dundret en kolonne med sovjetiske stridsvogner forbi oss. Jeg husker en russisk soldat som satt på toppen av et av kjøretøyene og skjøt med maskingevær mot en tysk snikskytterstilling. For ham var det en enkel reflekshandling."
Den 9. mai 1945 ble de sovjetiske soldatene ønsket velkommen som befriere. Feiringen ble imidlertid ganske kortvarig. Marskalk Ivan Konev avbrøt festlighetene slik at soldatene hans kunne rykke videre og omringe restene av Tysklands armégruppe Sentrum.
I årene som fulgte, skulle Tsjekkoslovakia oppleve mer lidelse, blant annet da "Praha-våren" ble knust i 1968. Men det modige opprøret mot nazistenes undertrykkelse i mai 1945 fortjener å bli husket med respekt.

Den sovjetiske generalen og marskalk av Sovjetunionen Ivan Konev vinker til folkemengden i Praha da byen blir frigjort av Den røde armé

Kilde: Wiki / Benoît Prieur Wiki / Benoît Prieur CC BY-SA 4.0

Tsjekkiske opprørere under Praha-opprøret i mai 1945

"I den tsjekkiske hovedstaden klamret opprørerne seg fast til sine siste stillinger. Klokken 05.00 den 7. mai brøt tyske panserkjøretøyer gjennom barrikadene, og infanteri brøt seg inn i rådhuset."

© Alamy

ˇ

Kilde: Wiki Wiki / Karel Hajek

Øverst til høyre Et monument til minne om ofrene for Praha-opprøret. Det finnes også mange plaketter til minne om ofrene i gatene rundt om i byen
Øverst til venstre: En partisanbrigade marsjerer gjennom Krudttårnet i Praha. Tårnet var en av de opprinnelige byportene og var ment å være en attraktiv inngangsport til byen snarere enn å bli brukt til forsvar
Nederst: En SS-snikskytter tar sikte: En SS-snikskytter tar sikte